Провадження 2/557/128/2026
Справа 557/1522/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року 

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:
судді Пацко Д.В.,
секретар судового засідання Довгалець Н.М.,
номер справи 557/1522/25,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача адвокат Саплєва О.В.,
відповідач ОСОБА_2 ,
представник відповідача адвокат Кручок Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача Саплєвої Олени Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог та позиції учасників справи
У вересні 2025 року представник позивача ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Свої вимоги мотивує тим, що 10 січня 2012 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області, про що 10 січня 2012 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 01.
Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 .
Діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем розірвано 27 березня 2024 року, що підтверджується копією рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 27.03.2024 року по справі № 557/197/24.
Зазначає, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідач з січня 2025 року не бере участі у вихованні та утриманні їх спільних дітей.
Представник позивача зазначає, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. Такий рівень позивачка одна не може забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, станом на дату подання позовної заяви працює на приватному трансфері перевозить громадян за кордон і зможе сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 25 000 гривень щомісячно оскільки працює на Space Transfer на посаді перевізник та має постійний дохід у розмірі більше 60 000 гривень на місяць.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, просить взяти до уваги, що позивачка є фізичною особою — підприємцем з 28.01.2025 року винаймає житло в м. Одесі, діти навчаються в Одеському ліцеї «Європейський» Одеської міської ради, потребують медичного огляду, належного харчування, розвитку, уваги.

Представник позивача зазначає, що відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів.
Враховуючи вказане, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 25 000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 04 вересня 2025 року і до повноліття дитини.
24 жовтня 2025 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ОСОБА_6 вказує, що позовні вимоги, викладені в позовній заяві, відповідач не визнає, вважає їх безпідставними і такими що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивачкою не доведено її право на звернення до суду з такими вимогами, оскільки вона не довела той факт, що діти проживають саме з нею. Крім того представник відповідача зазначає, що в поданих до позовної заяви чеків, квитанцій, які здійснені позивачкою витрати на придбання продуктів та інших речей, деякі товари з чеків важко назвати витратами на харчування дітей. Також зазначає, що додана до позовної заяви довідка від 22.08.2025 р. про відвідування ОСОБА_4 секції з карате не підтверджує факту сплати позивачкою вартості таких занять, будь-які платіжні документи з цього приводу у справі відсутні, та зазначає, що стягнення таких витрат має здійснюватись в інший спосіб, оскільки такі витрати, у випадку їх підтвердження, є додатковими витратами на дитину і не входять в склад аліментних платежів, те саме стосується і інших витрат на які посилається позивач.
Представник відповідача у відзиві зазначила, що у Space Transfer на посаді перевізника ніколи не працював і доходу в 60 000 грн. на місяць не отримував. З початку повномасштабного вторгнення рф на територію України відповідач був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу, військове звання: матрос, військова професія: водій, ВЧ НОМЕР_3 . Перебуваючи на службі, відповідач по червень 2024 р. отримував забезпечення у ВЧ НОМЕР_3 . Після отриманого під час виконання бойового завдання поранення, за станом здоров`я відповідач був звільнений з військової служби і з 01.07.2024 р. доходу не отримує. Через отриману в результаті поранення травму, відповідач зазнав втрату професійної працездатності, що становить у відсотках 25 %. Таким чином, наведена у позовній заяві інформація в обґрунтування позивачкою своїх позовних вимог, є недостовірною.
А тому відповідач вважає, що позовні вимоги позивачки мають бути відхилені судом, оскільки до суду з позовом звернулась особа, яка не має права на звернення з такими позовними вимогами, а також через те, що позов обґрунтовано неналежними доказами і недостовірною інформацією.

20 листопада 2025 року від представника позивача надійшли пояснення на відзив, в яких представник зазначила, що вони заперечують щодо викладеного у відзиві, оскільки вказані в відзиві обставини є недостовірними та необґрунтованими. Зазначає, що надані відповідачем витяги з реєстру територіальних громад підтверджують зареєстроване місце проживання дітей, а не дійсне місце проживання на теперішній час. Представник позивача заперечення щодо розміру дійсних витрат заявлених до стягнення аліментів вважає недоречними. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками сину ОСОБА_4 та донці ОСОБА_5 , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи і не спростовується відповідачем. Позивач стверджує, а відповідач не заперечував, що від нього матеріальної допомоги на утримання спільних дітей не надходить, чим утруднюється належне утримання позивачем дітей.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, в задоволенні позову просять відмовити.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2025 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2026 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується даними їх свідоцтв про народження відповідно серії НОМЕР_1 від 06 серпня 2012 року та серії НОМЕР_2 від 04 жовтня 2016 року.
Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 27.03.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
З даних довідок № 247 від 26.08.2025 та № 248 від 26.08.2025 вбачається, що діти навчаються в Одеському ліції «Європейський» Одеської міської ради.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 27.09.2023 р.
З даних довідки форми ОК-7 від 10.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 по червень 2024 року отримував забезпечення у ВЧ НОМЕР_3 , дані щодо отримання доходу у 2025 році відсутні.
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 04 листопада 2024 року у зв`язку з травмою пов`язаною із захистом Батьківщини ступінь втрати професійної працездатності становить 25 %.
З даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19.5.1/4057-26-Вих від 20.01.2026 вбачається, що ОСОБА_7 протягом 2024 року неодноразово перетинав державний кордон України, інформація щодо перетину кордону у 2025 року відсутня.
24 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Гощанського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, за яким Гощанським районним судом Рівненської області відкрито провадження у справі № 557/1994/25.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Згідно із ч. 1ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.
Згідно ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі.
Враховуючи те, що домовленості між позивачкою та відповідачем про сплату аліментів на утримання спільних дітей не досягнуто, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання дітей.
За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» встановлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років 3512 гривень.
Згідно з ч. 1 та 2статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Враховуючи інтереси дитини сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку та рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що відповідач, як працездатний, молодий чоловік спроможний сплачувати аліменти. А тому, вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 10 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти саме у такому розмірі.
Обґрунтовуючи необхідність стягнення аліментів в розмірі 25 000 грн. (більшому ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів), позивачка посилається на те, що вона є фізичною особою — підприємцем, винаймає житло в м. Одесі, діти навчаються в Одеському ліцеї «Європейський» Одеської міської ради, діти потребують медичного огляду, належного харчування, розвитку та уваги. Також вказує, що відповідач має достатній дохід. Однак, зважаючи на відсутність даних про наявність у відповідача достатнього доходу та можливості сплачувати аліменти у розмірі значно більшому ніж мінімальний рекомендований, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову і відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 3, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів; учасники бойових дій.
В матеріалах справи наявна копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 27 вересня 2023 року, з якої вбачається, що відповідач є учасником бойових дій.
За наведеного суд приходить висновку, що судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 вересня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду виготовлено 17.03.2026.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_6 .

Суддя Д.В. Пацко