ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2012/26 Справа № 932/11758/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коваленко Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24 жовтня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В: 

26 листопада 2024 року позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 23.04.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту 501135655, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 58400,00 грн. Строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 16.99%. Договір було укладено в електронній формі. АТ «Альфа-Банк» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 58400,00 грн, однак ОСОБА_2 умови договору не виконані, у зв`язку з чим, виникла заборгованість в розмірі 53066,35 грн з тіла кредиту та 29728,83 грн - заборгованість за відсотками. 22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». 23.02.2021 між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Таким чином ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 23.04.2019, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 85195,18 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200 грн. (а.с.1-3). 

Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24 жовтня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 85 195,18 грн, судовий збір у сумі 3028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 грн, а всього 97423,18 грн. (а.с.164-165).

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.170-175).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 

Судом 1 інстанції було встановлено, що23.04.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений договір №501135655, на підставі якого відповідачці надані грошові кошти у розмірі 58400,00 грн на строк 48 місяців із процентною ставкою 16,99% річних. Дата повернення кредиту – 23.04.2023.
22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладений договір факторингу № 1, за умовами якого право вимоги за кредитним договором №501135655 від 23.04.2019 перейшло до ТОВ «ФК Форт».
23 лютого 2021 року Договір факторингу №01-23-02/21 укладений між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», за умовами якого право вимоги за кредитним договором №501135655 від 23.04.2019 перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Згідно наданого розрахунку за період з 23.04.2019 по 22.02.2021 у результаті порушення відповідачем умов договору за нею утворилася заборгованість у розмірі 85195,18 грн, у тому числі: за кредитом – 53066,35 грн, по відсотках – 11975,23 грн, по комісії – 17753,60 грн, по штрафам – 2400 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт отримання ОСОБА_1 кредиту на умовах визначених у кредитному договорі від 23.04.2019 року та не виконання нею взятих зобов`язань у розмірі 85 195,18 грн. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, згідно частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2019 року відповідач підписала Оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501135655, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» та паспорт споживчого кредиту.

Підписана відповідачем оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії містить номер рахунку № НОМЕР_1 у гривні.

Крім того, в оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії , встановлено, що надані грошові кошти у розмірі 58400,00 грн. на строк 48 місяців із процентною ставкою 16,99% річних. Дата повернення кредиту – 23.04.2023. 

Отже, підписана відповідачкою оферта містить конкретні запропоновані умови та правила банківських послуг, домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а тому може розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.
Підписуючи Оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501135655 від 23.04.2019 сторони чітко узгодили розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Встановивши зазначені обставини у справі, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових коштів матеріали справи не містять.
Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраного ним банку, отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. 

Під час розгляду справи, відповідачем не спростовано факту укладання договору про споживчий кредит від 23.04.2019 року й доказів на погашення заборгованості скаржник суду не надав, а матеріали справи, як такого не містять.

Таким чином, наявні підстави стверджувати про порушення позичальником права позивача на повернення йому грошових коштів, наданих у кредит.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав нового кредитора, який вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення грошових коштів.

Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно п. 1,2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із характеру виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, відсутності заперечень відповідача, щодо розміру таких витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та належних та допустимих доказів понесення таких витрат у даній справі. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн.

Доводи викладені в апеляційній скарзі щодо неналежності виписки АТ «Сенс Банку» в особовому рахунку за період з 23.04.2019 по 22.02.2021, у зв`язку з укладенням кредитного договору між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-банк», договір факторингу № 1 від 22.02.2021 укладено між ТОВ «Альфа-банк» та ТОВ «ФК «ФОРТ», та щодо неналежності позивача у зв`язку з ненаданням доказів перейменування чи реорганізації АТ «Альфа банк», колегія суддів не бере до уваги, оскільки з відкритих джерел на сайті «Sense bank» встановлено, що у 2022 році здійснено зміну найменування АТ «Альфа банк» на АТ «Сенс Банк».

Факт передачі права вимоги до боржника ОСОБА_1 ТОВ «ФК ФОРТ» підтверджено актом приймання-передачі Реєстру боржників від 22.02.2021 до Договору факорингу № 1, випискою з додатку до договору фаткорингу № 1 від 22.02.2021. Право вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінас» до боржника ОСОБА_1 , також, підтверджено випискою з додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021.
Виписка по особовим рахункам з 23.04.2019 по 22.02.2021, яка сформована 13.05.2024, належним чином прошита та пронумерована, містить печатку та підпис директора, тобто документи, надані позивачем, належним чином засвідчені.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2026 року.

Судді: