КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 рокум. Київ

Унікальний номер справи № 378/780/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4669/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Скороход Т.Н., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про визнання договору оренди припиненим та повернення земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила: визнати договір оренди земельної ділянки № 51 від 13 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест», припиненим; зобов`язати ТОВ «Інтерагроінвест» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, що знаходиться на території Станіславчицької сільської ради Ставищенського району Київської області, площею 2,720 га, кадастровий номер: 3224286400:03:004:0010, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 1-13).
На обґрунтування позову зазначала, що вона на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 258803, виданого 01.09.2004 на підставі розпорядження Ставищенської райдержадміністрації від 17.08.2004 № 540 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3202, є власником земельної ділянки, що знаходиться на території Станіславчицької сільської ради Ставищенського району Київської області, площею 2,720 га, кадастровий номер - 3224286400:03:004:0010, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
13 червня 2016 року позивач уклала з ТОВ «Інтерагроінвест» договір оренди земельної ділянки № 51, за умовами якого орендарю передала в оренду вищезазначену земельну ділянку, строком дії договору до 31 грудня 2024 року.
Умовами вищевказаного договору оренди земельної ділянки передбачено, що якщо орендодавець не має наміру укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за 6 місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі. 
Не бажаючи продовжувати договір оренди земельної ділянки, вона зверталася до відповідача з письмовою заявою, в якій повідомила товариство, що після закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки № 51 від 13 червня 2016 року договір продовжувати не буде. 
Разом з тим, відповідач направив на її адресу лист-повідомлення № 330 від 29 листопада 2024 року про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, до якого було додано проект додаткової угоди в частині продовження строку дії договору № 51 до 31 грудня 2031 року. Крім того, в пункті 6 проекту додаткової угоди було зазначено, що у разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до частини 2 статті 126-1 Земельного кодексу України. 
Проте, текст вищевказаної додаткової угоди позивач не підписувала. 
Листом № 19 від 31 січня 2025 року ТОВ «Інтерагроінвест» повідомило її, що на підставі статті 126-1 Земельного кодексу України строк дії договору оренди земельної ділянки № 51 продовжено автоматично до 16 липня 2033 року. Продовження строку дії договору підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 
Станом на день звернення до суду з позовною заявою, земельна ділянка знаходиться в користуванні ТОВ «Інтерагроінвест». 
Зі змісту вищезазначеного листа відповідача випливає, що орендар за спірним договором оренди незважаючи на те, що позивач повідомляла про своє небажання продовжувати договір оренди та той факт, що вони не узгоджували і не підписували ані додаткову угоду до договору, ані новий договір оренди, й надалі має намір використовувати земельну ділянку в своїй діяльності. Разом з тим, зазначене порушує права позивача як власника земельної ділянки, оскільки вона фактично позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном (а.с. 1-13).
07 липня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ТОВ «Інтерагроінвест» - Кучера В.В. , в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 40-45).
На обґрунтування відзиву зазначав, що 13.06.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» укладено договір оренди землі № 51, який зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.07.2016. З урахуванням дати реєстрації - строк дії договору до 31.12.2024 року. 
У зв`язку із збільшенням орендної плати та досягнення згоди з усіх істотних умов між сторонами 26.05.2022 було укладено Додаткову угоду до договору оренди землі № 51 від 03.06.2016. 
Крім того, у вказаній додатковій угоді було передбачено порядок поновлення договору, де зокрема у пункті 6 вищезазначеної додаткової угоди сторони погодили, що «Договір укладено строком на 8 років 6 місяців 17 днів до 30.12.2024 року з дня укладення договору оренди земельної ділянки, що є предметом цього договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ст. 126-1 ЗК України». 
Кожна сторона отримала свій примірник договору і не була позбавлена можливості проведення державної реєстрації змін до існуючого права оренди, оскільки сторони не закріпили такого обов`язку за жодною із сторін. 
Оскільки, позивачем державної реєстрації змін по договору оренди № 51 від 13.06.2016, які було підписано сторонами ще 26.05.2022 не було проведено, то відповідачем ТОВ «Інтерагроінвест» 17.12.2024 було подано відповідну заяву до державного реєстратора на реєстрацію відповідних змін до іншого речового права.
У зв`язку із тимчасовим обмеженням доступу до Державних реєстрів від 19.12.2024, держателем яких є Міністерство юстиції України на підставі постанови КМ України від 20.12.2024 №1445 «Про зупинення строків адміністративного провадження у зв`язку з тимчасовим обмеженням доступу до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції» реєстрація державним реєстратором відбулася 22.01.2025. 
Відповідно до п.12.1 Договору оренди земельної ділянки № 51 від 13.06.2016 року «Зміна умов цього Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін». 
На момент внесення змін до договору № 51 від 13.06.2016 шляхом укладення власником додаткової угоди від 26.05.2022 вже діяли норми визначені статтею 126-1 ЗК України, а саме, що норми вищезазначених статей поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству". 
Твердження у позовній заяві позивача не знаходять свого відображення ні в нормативно-правових актах законодавства, ні в додатних до справи доказах, адже серед доданих доказів відсутні ті, які б підтверджували звернення позивача саме до державного реєстратора із заявою на виключення умови на автоматичне поновлення договору оренди землі. 
02.08.2024 позивач звернулася із заявою до відповідача, якою повідомила про небажання продовжувати договірні відносини. 
В усному порядку представники товариства проінформували позивача щодо відсутності будь-яких заперечень щодо повернення їй належної земельної ділянки після закінчення договору оренди землі. 
29.11.2024 відповідач надіслав позивачу лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк з додаванням проекту пропозиції, але відповіді від позивачки на пропозицію не надходило. 
Звертав увагу, що поновлення договору за процедурою переважного права так і не відбулося, адже сторони обумовили у вищевказаній додатковій угоді про його поновлення у відповідності до ст.126-1 ЗК України. 
В той же час, відповідно до положень ст. 126-1 Земельного кодексу України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. 
Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. 
Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається. Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. 
У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк. 
Згідно отриманої відповідачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної земельної ділянки, договір оренди продовжено автоматично на той самий строк, а саме до 16.07.2033, оскільки у відповідності до ст. 126-1 ЗК України позивач за місяць до закінчення договору не звернулася до державного реєстратора із заявою про виключення запису про автоматичне поновлення договору оренди землі. 
Наразі товариство продовжує користуватися оспорюваною земельною ділянкою, добросовісно виконувати свої обов`язки визначені договором оренди землі № 51 від 13.06.2016. 
Продовження строку дії договорів відбулося технічними засобами Державного реєстру речових прав на нерухоме майно автоматично - без додаткового волевиявлення сторін, тобто без будь-яких дій з боку позивача чи відповідача та укладення додаткових угод, оскільки сторони попередньо узгодили такий порядок його поновлення (а.с. 40-45).
У відповіді на відзив сторона позивача зазначала, що норма ст. 126-1 ЗК України щодо автоматичної пролонгації договору оренди, на яку посилається представник відповідача, поширюється лише на договори оренди, укладені або змінені після набрання чинності законом. Договір оренди земельної ділянки № 51 був укладений у 2016 році, а додаткова угода від 2022 року змінювала лише розмір орендної плати, але не умови щодо поновлення. Перехідні положення прямо вказують, що новий порядок не має зворотної дії. Тобто поновлення за «мовчазною згодою» не поширюється на «старі» договори. Вищевказана додаткова угода не змінила строк дії договору (він залишився до 31.12.2024). Сам факт зміни орендної плати не означає автоматичного поновлення договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна окремих умов договору не означає укладення нового договору чи зміну істотних умов у частині строку. Позивач ще 02.08.2024 повідомила відповідача про небажання продовжувати договірні відносини, це свідчить про відсутність згоди сторін, а без неї поновлення договору є неможливим. Щодо реєстраційних дій зазначив, що державна реєстрація не створює права, а лише його фіксує, тому якщо матеріально-правових підстав для поновлення договору не існувало, то реєстраційна дія є незаконною і підлягає скасуванню. Тобто, якщо в реєстрі є запис, він не підтверджує реальності «автоматичного поновлення» (а.с. 80-82).
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Інтерагроінвест» про визнання договору оренди припиненим та повернення земельної ділянки - відмовлено (а.с. 101-107).
Не погодившись з рішенням районного суду, 18 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мельниченко Є.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а у разі якщо суд дійде висновку про неможливість ухвалення нового рішення без додаткового з`ясування обставин справи - скасувати оскаржуване рішення та направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції (а.с. 123-126).
Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд обмежив право позивача на правничу допомогу та ефективну участь у змагальному процесі, не забезпечивши реальної можливості висловити позицію в судових дебатах і відреагувати на правову позицію відповідача щодо ст. 126-1 ЗК України.
Представник позивача заявив клопотання про бажання подати клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, обґрунтувавши подання такого клопотання після підготовчого судового засідання у справі тим, що дізнався про наявність оригіналу такої додаткової угоди, де суттєво відрізняється підпис ОСОБА_1 порівняно з іншими її документами, так як у позивача оригінал такого документу був відсутній, і позивач та її представник дізналися про такий документ тільки після підготовчого судового засідання, а проведення судової почеркознавчої експертизи можливе тільки за наявності оригіналу документу, підпис на якому досліджується експертом. Однак, суд відмовив у цьому клопотанні незаконно та жодним чином необґрунтовано. Хоча цей доказ заявив не позивач, а відповідач, а тому, як сторона, яка посилається на доказ, саме відповідач мав доводити справжність підпису, адже, у разі визнання такої обставини відповідачем її вже доводити було б не потрібно.
Суд, наводячи норми розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», сам же констатував, що: правила ст. 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі поширюються на договори оренди, укладені або змінені після набрання чинності законом щодо протидії рейдерству, а поновлення договорів, укладених до набрання чинності законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Первісний договір оренди № 51 укладено у 2016 році. Додаткова угода 2022 року, як вказувалося в позові та відповіді на відзив, змінювала переважно розмір орендної плати, а не встановлювала чітко новий порядок поновлення договору, який би мав зворотну дію щодо вже існуючого договору.
Суд фактично прирівняв будь-яку зміну договору (у тому числі щодо розміру орендної плати) до «укладення нового договору», розтлумачив перехідні положення таким чином, що ст. 126-1 ЗК України почала діяти на відносини, які вже склалися до її прийняття.
Це суперечить ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України (заборона зворотної дії закону, який погіршує становище особи). Власника земельної ділянки поставлено в гірше становище, ніж вона мала на момент укладення договору у 2016 році.
Судом встановлено, що заява позивача від 02.08.2024 про небажання продовжувати договірні відносини надійшла до відповідача та була отримана; відповідач сам визнавав, що «усно не заперечував» проти повернення земельної ділянки після закінчення строку; договір містив положення про обов`язок орендодавця повідомити за 6 місяців до закінчення строку дії договору про небажання його продовжувати - і позивач цей обов`язок виконала.
Незважаючи на чітке волевиявлення власника землі не продовжувати договір, суд поставив технічну дію Державного реєстру («автоматичне продовження») вище за реальне волевиявлення сторони та вимоги ст. 41, 14 Конституції України про гарантії права власності.
Суд фактично погодився з тим, що договір може «продовжуватися автоматично» навіть всупереч письмовим запереченням власника; механізм ст. 126-1 ЗК України діє «сам по собі», незалежно від умов та дій сторін, що суперечить загальним принципам цивільного права (ст. ст. 11, 202, 203, 204, 215, 626, 651 ЦК України).
Суд визнав законним автоматичне продовження договору до 16.07.2033 лише з посиланням на інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав. При цьому, проігнорував загальновизнаний підхід, згідно з яким державна реєстрація не створює право, а лише фіксує його, не перевірив наявність матеріально-правових підстав для продовження договору всупереч запереченням власника.
Ототожнення «наявності запису в реєстрі» із «беззаперечним існуванням права оренди» є неправильним застосуванням норм ст. 3, 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України щодо способів захисту, а також суперечить правовим висновкам Верховного Суду, на які посилався сам позивач у відповіді на відзив (а.с. 123-126).
30 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Інтерагроінвест» - Кучера В.В., в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 159-164).

У судовому засіданні представник ТОВ «Інтерагроінвест» - адвокат Бойко В.О. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи апеляційним судом були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. 
Про розгляд справи апеляційним судом 19 лютого 2026 року апелянт ОСОБА_1 була сповіщена 16 грудня 2025 року повідомленням її представника - адвоката Мельниченка Є.О. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення та врученням повідомлення 02 січня 2026 року особисто ОСОБА_1 про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 156-158, 179).
За клопотанням представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка Є.О. розгляд справи апеляційним судом 19 лютого 2026 року був відкладений на 19 березня 2026 року (а.с. 180-181, 184).
Про розгляд справи апеляційним судом 19 березня 2026 року апелянт ОСОБА_1 була сповіщена 20 лютого 2026 року повідомленням її представника - адвоката Мельниченка Є.О. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення та врученням повідомлення 27 лютого 2026 року особисто Клименко А.Я. про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 186-188).
19 березня 2026 року від представника апелянта - адвоката Мельниченка Є.О. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з посиланням на зайнятість в інших справах. В задоволенні вказаного клопотання судом апеляційної інстанції відмовлено з підстав недотримання заявником вимог ч. 2 ст. 212 ЦПК України. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив на відсутність надання заявником доказів наявності поважних причин неявки до суду апеляційної інстанції повторно, після відкладення розгляду справи за клопотанням цієї сторони (а.с. 180-181, 184). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13.08.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» укладено договір оренди земельної ділянки № 51, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 3224286400:03:004:0010, загальною площею 2,720 га, розташовану на території Станіславчицької сільської ради Ставищенського району Київської області (далі земельна ділянка), яка належить орендодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 258803 від 01.09.2004, що підтверджується копіями державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №258803 та договору оренди земельної ділянки №51 від 13 червня 20216 року (а.с. 15, 16-20).
Пунктом 3.1 Договору оренди визначено строк дії договору до 31.12.2024 року.
Відповідно до п. 3.3 Договору, якщо орендодавець не має наміру укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за 6 (шість) місяців до закінчення строку дії даного Договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі протягом останніх десяти календарних днів чинності цього договору.
Пунктом 4.2. Договору погоджено, що розмір орендної плати за один календарний рік становить 7% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки та складає 8938,08 грн..
26.05.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 51 від 13.06.2016, відповідно до якої сторони виклали у новій редакції статтю 3 договору «Строк дії договору» та статтю 4 Договору «Орендна плата». Всі інші пункти договору залишились незмінними, що підтверджується копією додаткової угоду до договору оренди землі № 51 від 13.06.2016 (а.с. 50).
Пунктом 6 Додаткової угоди передбачено, що договір укладено строком на 8 років 6 місяці 17 днів до 30.12.2024, з дня укладення договору оренди земельної ділянки, що є предметом цього договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ст. 126-1 Земельного кодексу України.
Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п.19 Додаткової угоди від 26.05.2022).
Відповідно до п. 28 Додаткової угоди, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено, з урахуванням положень п. 6 даного договору; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря.
Пунктом 29 Додаткової угоди передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно копії заяви від 2 серпня 2024 року, яку ТОВ «Інтерагроінвест» отримало 05.08.2024, ОСОБА_1 повідомила ТОВ «Інтерагроінвест», що не буде продовжувати термін дії договору, просила не проводити на зазначеній земельній ділянці сільськогосподарських робіт (а.с. 21).
За наданим до районного суду Витягом з Державного реєстру речових прав, укладена сторонами ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» Додаткова угода від 26 травня 2022 року була зареєстрована встановленим порядком (а.с. 51). 
У листопаді 2024 року ТОВ « Інтерагроінвест» надіслав на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, тому просить підписати додаткову угоду на новий термін (а.с. 22). Відомості щодо отримання позивачем зазначено листа відсутні, проте цей факт не оспорюється сторонами по справі.
У січні 2025 року ТОВ « Інтерагроінвест» надіслав на адресу ОСОБА_1 лист, що не оспорюється сторонами, про те, що в січні 2025 року, підприємство отримало інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належної позивачу земельної ділянки, що договір оренди ділянки продовжено автоматично на той самий строк, а саме до 16.07.2033. Вказана пролонгація відбулась по причині не звернення позивача не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, до будь-якого реєстратора, який має доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. Продовження строку дії договорів відбулося технічними засобами Державного реєстру речових прав на нерухоме майно без додаткового волевиявлення сторін, тобто без будь-яких дій з їхньої сторони та укладення додаткових угод (а.с. 26-27).
Відповідно до копії довідки, виданої ТОВ «Інтерагроінвест» ОСОБА_1 отримала орендну плату в ТОВ «Інтерагроінвест»: в 2020 році за 2022 рік в грошовому виразі 14906,83 грн.; за 2023 рік - в натуральному виразі на суму 16867,04 грн.; за 2024 рік - в натуральному виразі на суму 19890,54 грн. (а.с. 48).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 415449241 від 27.02.2025, право оренди земельної ділянки, кадастровий номер 3224286400:03:004:0010, зареєстроване 19.07.2016, номер запису 15545139, згідно договору оренди земельної ділянки № 51 від 13.06.2016, договору щодо внесення змін до договору, серія та номер: б/н, виданий 26.05.2022, строк 8 р. 6 міс 17 дн., дата закінчення дії 16.07.2033 з автоматичним продовженням дії договору, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду), орендар ТОВ «Інтерагроінвест», орендодавець ОСОБА_1 (а.с. 28).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).
Відповідно до частин першої, третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).
За змістом цих норм, у разі зміни договору за домовленістю сторін зобов`язання змінюються (виникають нові) у такому ж порядку, як і при укладенні договору, тобто з моменту, коли про таку зміну було досягнуто домовленості, а у випадку, якщо договір чи закон обумовлюють виникнення зобов`язань за договором, настанням відповідної події, вчиненням сторонами відповідних дій, державною реєстрацією договору чи державною реєстрацією речового права за договором тощо, то й зміна (виникнення нових) зобов`язань за зміненим договором відбувається з моменту настання такої події, вчинення дій, реєстрації договору чи права тощо.
Відповідно до частин першої, третьої статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтями 31, 32 Закону України «Про оренду землі» визначені випадки припинення договору оренди землі.
Відповідно до статті 32-2 Закону України «Про оренду землі» поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 ЗК України.
За змістом статті 126-1 ЗК України, договором оренди землі, договором про встановлення земельного сервітуту, договорами про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови може встановлюватися умова щодо поновлення таких договорів.
Якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.
У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк.
З наведеного випливає, що для виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору оренди землі сторона договору повинна була, а саме позивач, не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору подати до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.
Згідно з абзацом 4 Розділу ІХ Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюються на умовах, визначених такими договорами, за правилами чинними на момент їх укладення.
Зазначені норми законодавства набрали чинності 16 січня 2020 року згідно із Законом України № 340-Х від 05 грудня 2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству».
Так, в додатковій угоді до договору оренди землі № 51 від 13 червня 2016 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3224286400:03:004:0010 сторони досягли згоди викласти пункт 6 зазначеної додаткової угоди в наступній редакції: «Договір укладено строком на 8 років 6 місяців 17 днів до 30.12.2024 року, з дня укладення договору оренди земельної ділянки, що є предметом цього договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ч.2 ст. 126-1 Земельного кодексу України».
На момент внесення змін до договору № 51 від 13 червня 2016 року шляхом укладення додаткової угоди від 26 травня 2022 року вже діяли норми визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України, а саме, що норми вищезазначених статей поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству». 
Таким чином, з врахуванням абзацу 4 Розділу ІХ Закону України «Про оренду землі», умов додаткової угоди від 26 травня 2022 року до договору оренди землі № № 51 від 13 червня 2016 року, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню правила, визначені статтею 126-1 ЗК України.
На обґрунтування позову та апеляційної скарги позивач посилається на те, що вона направляла на адресу відповідача лист про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі, однак, всупереч зазначеному, строк дії договору оренди землі було автоматично продовжено.
В той же час, суд першої інстанції правильно вказав на те, що у даному випадку між сторонами було досягнуто домовленості щодо поновлення договору оренди землі та визначено, що у разі якщо сторона договору, яка бажає скористатись правом відмови від поновлення договору вона не пізніше як за місяць, до дати закінчення дії договору, подає до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. У разі відсутності такої заяви після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк.
Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач подавала не пізніш як за місяць до дати закінчення дії договору оренди землі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору оренди землі.
В даному випадку, продовження строку дії договору відбулося технічними засобами Державного реєстру речових прав на нерухоме майно автоматично - без додаткового волевиявлення сторін, тобто без будь-яких дій з боку відповідача та укладення додаткових угод, оскільки сторони попередньо погодилися на такі умови і вони відповідають нормі закону, яким регулюються дані правовідносини.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача, які зводились до того, що пролонгація дії договору оренди мала відбуватись в порядку, встановленому цим договором на момент його укладення, без врахування умов додаткової угоди і статті 126-1 ЗК України.
Крім того, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта, щосуд незаконно та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою дослідження підпису на додатковій угодідо договору оренди землі № 51 від 13 червня 2016 року.
Так, з матеріалів справи видно, що позивач була ознайомлена з матеріалами відзиву (а.с. 57, зворот), а відтак, була обізнана про наявність додаткової угоди від 26 травня 2022 року до договору оренди землі № 51 від 13 червня 2016 року та її державної реєстраціє за Витягом з Державного реєстру речових прав (а.с. 50-51).
Разом з тим, у підготовчому засіданні 16.09.2025 року, під час вирішення питання про призначення експертизи у даній справі, представник позивача зазначив, що клопотання про призначення експертизи немає (а.с. 75). 
При цьому, у відповіді на відзив, представник позивача не посилався на те, що вказану додаткову угоду позивач не підписувала, а також не порушувалось питання про призначення експертизи у даній справі (а.с. 81-82).
Висновки районного суду не спростовані іншими доводами апеляційної скарги та ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною позивача положень земельного законодавства у контексті відносин, що існують між сторонами, а тому критично оцінюють апеляційним судом.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, відтак апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 20 березня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов