Справа № 476/884/25
Провадження № 2/476/95/2026

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2026 року      селище Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі: 
головуючого - судді     Чернякової Н.В. 
за участю секретаря     Минаєвої Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

02.12.2025 року ТОВ "Споживчий центр" звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивує тим, що 07.12.2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 07.12.2024-100001448 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору відповідачці надано кредит у розмірі 16138 грн. на строк вказаний в заявці. Проте, відповідачка з моменту отримання кредиту свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит і проценти не сплачує. 
Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом станом на дату подання позовної заяви в сумі 45799,21 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 16137,66 грн., по процентах – 21592,72 грн. та по неустойці – 8068,83 грн., позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь 45799,21 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю. 
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про слухання справи.
Представник відповідачки у судове засідання не з`явилася, до суду направила відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких просила суд відмовити у задоволенні позову. Зазначила про те, що відповідачка не погоджується з нарахування та стягненням з неї неустойки в розмірі 8068,83 грн., оскільки позичальник звільняється від сплати неустойки, нарахованої в період дії в Україні воєнного стану, що визначено у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Не погоджується із заявленим позивачем до стягнення розміром процентів 21592,72 грн., оскільки сплатила позивачу у період строку кредитування проценти за користування кредитом у повному обсязі. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність, оскільки позивач просить суд стягнути заборгованість за договором № 07.12.2024-100001448 від 07.12.2024 року, який в дійсності не є кредитним договором, а є лише додатковим договором до кредитного договору № 25.08.2024-100000641 від 25.08.2024 року про продовження строку користування кредитом та не передбачає надання відповідачці кредитних коштів. Також просила суд стягнути з ТОВ "Споживчий центр" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
12.02.2026 року представник позивача направив до суду заяву про зміну підстав позову, в яких зазначив, що ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 25.08.2024 року уклали кредитний договір (оферти) №25.08.2024-100000641. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 17000 грн., на строк, вказаний в заявці. Відповідно до умов договору заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору №25.08.2024-100000641 від 25.08.2024 року позичальнику надано кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту – 25.08.2024; 2. Сума Кредиту: 17000 грн. 00 коп. 3. Строк, на який надається Кредит - 210 днів з дати його надання 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 22.03.2025. Відповідно до договору від 25.08.2024 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 17000 грн., ОСОБА_1 25.08.2024 року отримала кредитні кошти у розмірі 17000 грн. Отже, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі. Разом з тим, 07.12.2024 року між позивачем та відповідачкою укладено додатковий договір до кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), за яким: «Сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який надається кредит та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення даного додаткового договору викласти норми, встановлюючі строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, графік платежів, строк дії договору, денну проценту ставку та її розрахунок в наступній редакції: «Строк, на який надається Кредит – 245 днів з дати його надання». Відтак, було продовжено строк кредитування та встановлено новий графік платежів. В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 45799,21 грн. Також зазначив, що відповідачкою здійснено заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 8081,17 грн., яка була здійснена 28.09.2024 року (було зараховано на часткове погашення заборгованості за процентами у розмірі 5950,00 грн. та часткового погашення заборгованості за комісією у розмірі 2131,17 грн.), на суму 8081,17 грн., яка була здійснена 02.11.2024 року (було зараховано на часткове погашення заборгованості за процентами у розмірі 5950,00 грн. та часткового погашення заборгованості за комісією у розмірі 1268,83 грн. та часткове погашення заборгованості за сумою (тілом) кредиту у розмірі 862,34 грн.), на суму 5648,18 грн., яка була здійснена 07.12.2024 року (було зараховано на часткове погашення заборгованості за процентами), на суму 1000 грн., яка була здійснена 11.01.2025 року (було зараховано на часткове погашення заборгованості за процентами). Щодо нарахування неустойки посилається на п. 6.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» за яким неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Даний пункт виключено відповідно до Закону України №3498-IX від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». 
Посилаючись на викладене, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Положеннями ч. 2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку.
Так, відповідно до частини 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Зокрема, частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачкою укладено кредитний договір №25.08.2024-100000641. Відповідно до умов вищевказаного договору відповідачці надано кредит у розмірі 17000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 25.08.2024 року.
Відповідно до умов Договору заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору №25.08.2024-100000641 від 25.08.2024 року відповідачці надано кредит строком на 210 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 22.03.2025 року. 
За умовами п. 5 кредитного договору продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Кредитодавець також інформує позичальника про зміну строку повернення кредиту шляхом відправлення повідомлення в особистий кабінет позичальника на вебсайті кредитодавця, який є створеним на момент укладення даного кредитного договору або створюється позичальнику при укладенні ним даного договору, та є обраним за згодою з позичальником каналом для комунікації, для відправлення повідомлень про зміну строку повернення кредиту та строку виплати кредиту. Ініціювання споживачем продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування відбувається без змін умов попередньо укладеного договору в бік погіршення для споживача.
07.12.2024 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Споживчий центр» та пропонувала йому укласти додатковий договір до кредитного договору №25.08.2024-100000641 від 25.08.2024 року.
Відповідно до додаткового договору № 07.12.2024-100001448 від 07.12.2024 року сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який надається кредит та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення даного додаткового договору викласти норми, встановлюючі строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, графік платежів, строк дії договору, денну проценту ставку та її розрахунок в наступній редакції: 
- Строк, на який надається кредит – 245 днів з дати його надання.
- Дата повернення (виплати) кредиту – 26.04.2025.
- Графік платежів: дата чергового платежу – 11.01.2025 року – загальний розмір чергового платежу – 8081,17 грн.; 15.02.2025 року – 8081,17 грн.; 22.03.2025 року – 8081,17 грн.; 26.04.2025 року – 8081,11 грн.
Після укладення вищевказаного додаткового договору було продовжено строк кредитування та встановлено новий графік платежів.
Відповідно до п.п. 2-4 Додаткового договору сторони домовились, що проценти і комісія, нараховані за користування кредитом станом на момент укладення даного додаткового договору, сплачуються позичальником в дату укладення даного додаткового договору не пізніше23 год. 59 хв. дати укладення даного додаткового договору. Інші умови договору, не змінені даним додатковим договором, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені сторонами раніше і сторони підтверджують їх обов`язковість для себе. Цей додатковий договір є невід`ємною частиною договору та набирає чинності з дати отримання позичальником у інформаційній системі кредитора від кредитора відповіді паро прийняття пропозиції (акцепт), підписаної уповноваженим працівником кредитора у порядку, встановленому законодавством. Даний додатковий договір припиняється та втрачає чинність з дати, наступної за датою невиконання позичальником його обов`язку, встановленого п. 2 даного договору. 
Із матеріалів справи слідує, що відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, їй нараховано заборгованість у розмірі 45799.21 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту – 16137,66 грн., по процентах – 21592,72 грн. та по неустойці – 8068,83 грн.
Представником позивача зазначено, що відповідачкою здійснено заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 8081,17 грн., яка була здійснена 28.09.2024 року (було зараховано на часткове погашення заборгованості за процентами у розмірі 5950,00 грн. та часткового погашення заборгованості за комісією у розмірі 2131,17 грн.), на суму 8081,17 грн., яка була здійснена 02.11.2024 року (було зараховано на часткове погашення заборгованості за процентами у розмірі 5950,00 грн. та часткового погашення заборгованості за комісією у розмірі 1268,83 грн. та часткове погашення заборгованості за сумою (тілом) кредиту у розмірі 862,34 грн.), на суму 5648,18 грн., яка була здійснена 07.12.2024 року (було зараховано на часткове погашення заборгованості за процентами), на суму 1000 грн., яка була здійснена 11.01.2025 року (було зараховано на часткове погашення заборгованості за процентами).
Також сторони договору обумовили сплату неустойки: 170 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п. 15 Кредитного договору). 
Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
Водночас, відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася, та такий триває по теперішній час.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22 та від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Заявлена до стягнення сума неустойки нарахована за період, у якому на території України введено воєнний стан.
Зважаючи на вказане, підстави для стягнення з відповідачки вказаної суми, враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відсутні.
Позивач посилається на п.6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про споживче кредитування» як на підставу можливості нарахування неустойки з відповідача. Вважає, що на договори кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятиденного дня включно з дня набрання чинності Закону №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (з 24.01.2024), вимога пункту 6 розділу ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону не поширюється, та нарахування неустойки не забороняється.
Однак вищевказані норми суперечать нормам права, які визначені в п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Згідно ч.2 ст.66 ЗУ «Про правотворчу діяльність», у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом.
Отже, враховуючи факт наявності у вищевказаних нормах права колізії між кодексом та ЗУ «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку про необхідність застосування в даній цивільній справі саме норм Цивільного кодексу України.
З огляду на викладене, суд відмовляє у стягненні з відповідачки пені в сумі 8068,83 грн.
Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку Позичальника є повернення кредиту та сплата процентів з користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до норм ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»: «візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною». 
Частиною першою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 16137,66 грн., процентів у розмірі 21592,72 грн., а всього у загальному розмірі 37730,38 грн.
Доводи представника відповідачки щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог позивача за кредитним договором № 07.12.2024-100001448 від 07.12.2024 року, який між сторонами не укладався суд не приймає до уваги. 
Так, в ході розгляду справи встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою 25.08.2024 року укладено кредитний договір №25.08.2024-100000641 та 07.12.2024 року за ініціативою відповідачки укладено додатковий договір № 07.12.2024-100001448 до кредитного договору №25.08.2024-100000641. Додатковий договір є невід`ємною частиною кредитного договору №25.08.2024-100000641. Вказані договори є взаємопов`язаними і вони фактично доповнюють один одного. А тому заперечення представника відповідача щодо існування договору № 07.12.2024-100001448 і доведення наявності заборгованості суд відхиляє. 
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1995,62 грн.
Крім того, представником відповідачки заявлено стягнути з позивача на користь відповідачки 10000 грн. в рахунок витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідачки надано копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВЕ №1179465 від 15.01.2026 року, договір про надання правової допомоги №15/01/26/1 від 15.01.2026 року, додаткову угоду № 1 до вищевказаного договору про надання правової допомоги від 15.01.2026 року, акт №1 про прийняття-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №15/01/26/1 від 15.01.2026 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №24 від 28.01.2026 року. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки 1762 грн. у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (код ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за кредитним договором № 07.12.2024-100001448 від 07.12.2024 року в розмірі 37730 (тридцять сім тисяч сімсот тридцять) грн. 38 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (код ЄДРПОУ 37356833) 1995 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 62 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (код ЄДРПОУ 37356833) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 19.03.2026 року.

Суддя         Н.В. Чернякова