ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1612/23  Номер провадження 22-ц/814/507/26	Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т. М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Стогнія Сергія Федотовича про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Кобеляцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай)
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Титаренка Сергія Олександровича на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У травні 2025 року заявник звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29.08.2023 у цивільній справі №532/1612/23.
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_2 з 30.12.1987 був прийнятий в члени колгоспу «Жовтнева Зоря». 19.02.1993 колгосп було реорганізовано в сільськогосподарське підприємство «Жовтнева Зоря» та 10.03.2000 в приватне сільськогосподарське підприємство «Лісне». 
В 1996 році відбулося розпаювання та передача у приватну власність земель колективної власності КСП «Жовтнева Зоря» та ОСОБА_2 був включений до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Йому було передано земельну ділянку загальною площею 3,36 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами села Сухинівка на території Кобеляцької міської ради, однак сертифікат на земельну ділянку він не виготовив. 
У 2022 році позивач звернувся до земельного відділу Кобеляцької міської ради із заявою про надання йому дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки, однак йому було відмовлено та вказано, що потрібно надати рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). 
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай).
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29.08.2023 позов ОСОБА_2 задоволено, визнано законним право на земельну частку (пай).
У квітні 2025 року позивач дізнався, що на території с. Сухинівка є вільна земельна ділянка (пай) із числа нерозподілених земель колективної власності КСП «Лісне», що може бути передана йому у власність. Однак Кобеляцькою міською радою йому було відмовлено у видачі дозволу на виготовлення технічної документації, оскільки рішенням Кобеляцького районного суду визнано за ним право на земельну частку (пай) із земель запасу, а не із земель колективної власності. Вказано, що безоплатна передача землі із земель запасу під час війни у власність громадянам забороняється. 
На момент набрання законної сили рішенням суду ОСОБА_2 не знав і не міг знати про те, що в адміністративних межах колишнього КСП «Лісне» залишилася вільна земельна ділянка з числа земель колективної власності. 
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 було надано недостовірну інформацію про наявність на території с.Сухинівка вільних земель колективної власності та у зв`язку з тим, що він був членом колгоспу КСП «Лісне», тому просив суд змінити рішення Кобеляцького районного суду від 29.08.2023, а саме визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) із числа нерозподіленого паю поле № НОМЕР_1 колишнього КСП «Лісне» розміром 3,36 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (колишньої Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області).
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29.08..2023 у цивільній справі №532/1612/23 за позовом ОСОБА_2 до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) – відмовлено повністю.
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29.08.2023 у цивільній справі №532/1612/23 за позовом ОСОБА_2 до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) залишено в силі.
Ухвала мотивована тим, що зазначені у заяві обставини, не можуть вважатися нововиявленими.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 – адвокат Титаренко Сергій Олександрович, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом не враховано, що ОСОБА_2 перед зверненням до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) неодноразово прохав у службових осіб земельного відділу Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області надати вільну земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Жовтнева Зоря» в якому ОСОБА_2 працював та був членом КСП, але службовими особами земельного відділу ОСОБА_2 було відмовлено, мотивуючи своє рішення тим, що вільних земель колективної власності КСП «Жовтнева Зоря» немає. Вказане підтверджується матеріалами справи.
Інформація щодо вільної нерозподіленої земельної ділянки (пай) № НОМЕР_1 , площею 6,18 га, хоча і отримана вже після набрання рішенням Кобеляцького районного суду від 29.03.2023 законної сили, але діє підстави вважати, що ця обставина позивачу перед зверненням до суду та під час розгляду справи не могла бути відома, через дії службових осіб. 
Також є безпідставними твердження суду про те, що вищевказана вільна земельна частка (пай) почала існувати тільки станом на 09.06.2025, оскільки паювання земель та передача їх приватну власність членам КСП «Жовтнева Зоря» відбулася 1996 році.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №31 від 25.04.2025 ОСОБА_2 відмовлено у видачі дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,36 ум. кад. га ріллі у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, а саме підпункту 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні Положення» Земельного кодексу України (а. с. 13).
Встановлено, що позивач прохає визнати за ним право на земельну частку (пай) із числа нерозподіленого паю поле № НОМЕР_1 колишнього КСП «Лісне» розміром 3,36 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Також у судовому засіданні суду першої інстанції не встановлено чи існувала вказана нерозподілена земельна ділянка на час розгляду цивільної справи №532/1612/23 та ухвалення рішення суду від 29.08.2023.
При цьому суд зазначає, що позивачем було подано позов про визнання за ним права на земельну частку (пай), розміром 3,36 умовних кадастрових гектарів саме із земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який відповідачем визнано. Ухвалено рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у заяві обставини, не можуть вважатися нововиявленими.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Перегляд рішень, ухвал та судових наказів у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Згідно з п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 № 4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.06.2024 року у справі №372/4154/18 судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості надати цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.
Відповідно до ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Відповідно до ч. 5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
У апеляційній скарзі Стогній посилається на те, що факт наявності вільної земельної ділянки № НОМЕР_1 у масиві земель колективної власності КСП «Жовтнева Зоря» існував з 1996 року, а тому є нововиявленою обставиною, однак колегія суддів відхиляє ці доводи, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 ще у 2022 році звертався до міської ради щодо розробки документації, що свідчить про його обізнаність щодо свого статусу, як члена КСП та права на пай.
Інформація про склад земель колишнього КСП є публічною інформацією, доступ до якої не був обмежений для позивача чи його адвоката під час розгляду справи у 2023 році шляхом подання відповідних запитів або клопотань про витребування доказів судом.
Доводи апеляційної скарги про умисне приховування відомостей міською радою ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що вільний статус ділянки № НОМЕР_1 підтверджений станом на 09.06.2025, тоді як динаміка земельного фонду може змінювати статус ділянок з часом.
Різниця у відповідях міської ради від 28.03.2024 та від 10.06.2025 сама по собі не доводить факт існування цієї обставини на момент ухвалення рішення у серпні 2023 року.
Колегія суддів зазначає, що 2023 році ОСОБА_2 обрав та підтримав спосіб захисту, а саме - просив визнати право на пай саме із земель запасу. 
Наявність чи відсутність земель колективної власності, ділянки № НОМЕР_1 , не входила до предмета доказування у справі №532/1612/23, оскільки вимоги стосувалися іншої категорії земель.
Вимога позивача змінити джерело отримання землі через неможливість реалізувати рішення суду в умовах воєнного стану є фактично новою позовною вимогою, а не виправленням помилки через нововиявлені обставини.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається позивач не входять до предмета доказування у справі, а за своєю суттю є новими доказами є обґрунтованим та грунтується на нормах закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну представника ОСОБА_2 – адвоката Титаренка Сергія Олександровича – залишити без задоволення.
Ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Т.В. Одринська

Судді       О.О. Панченко

В.П. Пікуль