ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЗАПОРІЖЖЯ
м. Запоріжжя

Іменем України
ПОСТАНОВА
20 квітня 2026 року	Справа № 322/1337/25 Провадження № 3/331/788/2026	

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Губанов Р.О., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Рикуна А.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду 05.09.2025 з відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за ч.1 ст.130 КУпАП, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 

встановив:
31.08.2025 о 1 год 33 хв на 59 км автодороги Запоріжжя – Донецьк, в селищі Новомиколаївка в Запорізькому районі Запорізької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SUBARU OUTBACK д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.
Відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя «Про зміну територіальної підсудності судових справ Новомиколаївського районного суду Запорізької області» від 30.12.2025 № 2814/0/15-25, змінена територіальна підсудність судових справ Новомиколаївського районного суду Запорізької області до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя. 
06.04.2026 захисником Рикуном А.В. було заявлено ряд клопотань, зокрема:
1) про визнання результатів огляду недійсними (далі – клопотання № 1);
2) про визнання недопустимими та недостовірними доказами (далі – клопотання № 2)
3) про закриття провадження у справі (далі – клопотання № 3).
4) про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації (далі – клопотання № 4). 
Зі змісту клопотання № 1 випливає, що огляд ОСОБА_1 проведено за допомогою спеціального пристрою, який не міг бути використаний, з огляду на те, що не було здійснено його градуювання (калібрування) у визначені інструкцією терміни. 
Зі змісту клопотання № 2 випливає, що СД-диск з відеозаписом, який був долучений до матеріалів справи, на думку захисника, є неналежним доказом; що наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, взагалі не складалось та відповідно ОСОБА_1 не вручалося. 
Клопотання № 3 ґрунтується на тому, що з урахуванням встановлених фактичних обставин, дії ОСОБА_1 підлягають кваліфікації за ст. 172-20 КУпАП; що огляд проведено поліцейським, а не представником ВСП в порядку ст. 266-1 КУпАП; що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає обставинам справи; що вся процедура огляду, яку застосували до останнього поліцейські, є недійсною, а її результати є недопустимими доказами, а згода чи незгода військовослужбовця пройти огляд чи його фактичне проходження значення не має, оскільки норма ст. 266-1 КУпАП має імперативний характер. 
Клопотання № 4 обґрунтовуються прецедентною практикою судів першої і апеляційної інстанції, а також аналогією закону (ст. 69 КК України).
Захисник у судовому засіданні 20.04.2026 підтримав подані клопотання. 
Суд ухвалив розглянути вказані клопотання після дослідження наявних у справі матеріалів. 
Суддею досліджено наявні у справі документи: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕРП1 № 439145 від 31.08.2025 (далі Протокол); реєстрація відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ЄО № 3852 від 31.08.2025; роздруківка спеціального пристрою «Drager Аlcotest 6810» результат 2.99% (далі Роздруківка); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі Акт); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Направлення); DVD-R з відеозаписами; довідка з бази даних підсистеми «Адмінпрактика» інформаційно телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» щодо повторності, наявності посвідчення водія; копія сертифікату налаштування (калібрування) алкотестера; копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.
Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень. Письмові пояснення не надав, у відповідній графі ним власноруч зроблений запис «надам в суді». Також ним підписані Роздруківка і Акт в графі «з результатами згоден».
Також суддею досліджені документи додані захисником, зокрема: пояснення ОСОБА_1 ; копія посвідчення про відрядження; копія адвокатського запиту (до ВнП №3); відповідь на адвокатський запит ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернейшнл» з додатками.
На відеозаписі зафіксовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: спілкування ОСОБА_1 з війсьвослужбовцем, після якого був викликаний наряд ГРПП; приїзд групи реагування патрульної поліції на місце зупинки транспортного засобу. Проведення зовнішнього огляду і виявлення ознак алкогольного сп`яніння. Надання пояснень щодо події. Проходження огляду за допомогою спеціального приладу. З результатом огляду останній погодився. Додатково пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я відмовився. Також зафіксовано подальше складання матеріалів, роз`яснення прав і підписання документів. Відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
Щодо доводів захисника про неповноту відеозапису, суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Вказані відеозаписи надають можливість об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. 
За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому суддя вжив заходів направлених на встановлення усіх обставин цієї справи.
В судовому засіданні захисник підтримав доводи щодо закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а за умов якщо суддя дійде висновку про винуватість ОСОБА_1 , просив не застосовувати додаткове стягнення у виді позбавлення права керування.
Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд виходить з такого.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч. 1 ст. 266 КУАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 2 цієї статті огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Положеннями ч. 3 вказаної статті визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Фактично аналогічний за змістом порядок визначено в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція).
Аналіз згаданих положень КУпАП та Інструкції дає підстави стверджувати, що встановлення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння поліцейськими здійснюється, так би мовити, по спрощеній процедурі – лише за допомогою спеціального приладу, тоді як у закладі охорони здоров`я проводиться більш складана і точна процедура, зокрема і задля виключення сумнівів щодо результатів огляду, який був проведений поліцейськими.
Згідно з п. 7 розділу ІІ (Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів) Інструкції встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Згідно з п. 8, 9 розділу ІІ (Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів) Інструкції форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Направлення), наведена в додатку 1 до цієї Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Аналіз згаданих положень КУпАП, ПДР і Інструкції дає підстави стверджувати, що водій, або особа, яка керувала транспортним засобом, в разі наявності у нього ознак сп`яніння повинен пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння. Водночас, поліцейські не мають права примусово проводити такий огляд на місці, або примусово доставляти особу в заклад охорони здоров`я, тому в разі відмови особи від його проходження на неї складається протокол за відповідною частиною ст.130 КУпАП. Водночас така відмова має бути від проходження огляду саме у встановленому порядку. Тобто спочатку особа має відмовитися від проходження огляду на місці, після того їй має бути запропоновано пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, і якщо вона відмовилась і від цього, вже потім складається протокол. Заповнення бланку Направлення і доставляння особи в заклад охорони здоров`я, відповідно, здійснюється у тому разі якщо особа не заперечує проти огляд у найближчому закладі охорони здоров`я.
На переконання судді як доказ, воно має долучатися до матеріалів справи якщо особа погодилась пройти огляд в закладі охорони здоров`я, а після заповнення бланку з тих чи інших причин відмовилась його проходити. В решті випадків доказове значення має не бланк Направлення, а обставини зафіксовані на відеозаписах в частині відмови.
Доводи захисника в контексті визнання недійсними показання спеціального приладу Drager Alcotest №ARBL-0721, за допомогою якого проводився огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , суддя відхиляє з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.
Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 17 цього ж Закону випливає, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (пункт 17) визначено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки це повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).
Повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам (пункт 18).
Згідно з Порядком встановлення міжповірочних інтервалів для законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. №1195, міжповірочний інтервал для законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (це проміжок часу або напрацювання між двома послідовними повірками законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, протягом якого метрологічні характеристики такого засобу повинні відповідати встановленим вимогам (пункт 2).
Міжповірочні інтервали за категоріями законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюються Мінекономіки для забезпечення надійних результатів вимірювань протягом визначеного проміжку часу (пункт 3 Порядку).
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями встановлено міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається - 1 рік.
Регулювання або ж градуювання (раніше калібрування) - це процес визначення фактичних метрологічних характеристик засобу вимірювальної техніки шляхом зіставлення його показів із результатами еталонних вимірювань. На відміну від повірки, калібрування не має на меті перевірку відповідності нормативам - воно призначене для встановлення точності приладу та його поведінки у різних умовах.
На сайті компанії ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешнл», вказана аналогічна за містом інформація, а саме: що під терміном «Регулювання» («градуювання»), що раніше інколи позначалося терміном «калібрування», слід розуміти операцію з регулюванням, налаштування, коригування показань газоаналізаторів «Drager Alcotest» з метою отримання допустимої похибки вимірювання, яка виконується сумісно з операцією «Сервісне технічне обслуговування».
Дійсно, у керівництві з експлуатації приладу для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest Drager 6810», рекомендовано проводити градуювання кожні шість місяців (а. 24). 
Водночас керівництво (інструкція) з експлуатації не є нормативно-правовим актом та не встановлює норм або правил чинного законодавства України. Така інструкція носить інформаційний, довідковий та рекомендаційний характер для користувача, з метою правильного застосування приладу.
Твердження, що виключно ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешнл», має право проводити дану градуювання (калібрування) аналізаторів «Drager Alcotest 6810» не має будь-якого нормативного підґрунтя в чинному законодавстві, отже не свідчить про неможливість проведення градуювання іншими суб`єктами.
27.08.2025 ТОВ «СОРБПОЛІМЕР-АНАЛІТИК», проведено технічне обслуговування, налаштування (градуювання) та тестування алкотестерa Drager Alcotest 6810, серійний номер ARBL-0721. Про що видано відповідний сертифікат, у якому також зазначено, що згідно з інструкцією з експлуатації даного приладу, наступне технічне обслуговування алкотестера необхідно провести 27.08.2026.
ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість проїхати в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, втім відмовився від цього, підписавши усі документи, тим самим погодившись з результатом огляду проведеного поліцейським. Поліцейський під час проведення огляду на місці чітко і зрозуміло пояснив ОСОБА_1 про можливість проведення огляду в закладі охорони здоров`я. Будь-якого тиску (вмовлянь чи погроз) з боку поліцейського в бік ОСОБА_1 не було. 
Посилання захисника на положення ст. 266-1 КУпАП як підставу для закриття провадження є помилковими.
Згідно з ч. 1 ст. 235-1 КУпАП Військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу.
Положеннями ч. ч. 1 - 3 ст. 266-1 КУпАП визначено, що військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Відповідно до статті 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. Проте, за порушення, зокрема правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Також, статтею 15 КУпАП передбачено, що при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності. За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Згідно п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.
Оскільки у стані сп`яніння увага та швидкість реакції знижуються, а відтак водій не здатен належним чином виконувати вимогу п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що стосується правил забезпечення безпеки дорожнього руху.
Аналіз наведених норм матеріального і процесуального закону вказує на те, що військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП на загальних підставах, за винятком військовослужбовців строкової служби, що окремо передбачено статтею 15 КУпАП.
Отже той факт, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем не свідчить про порушення порядку проведення його огляду і неможливість складання працівниками поліції щодо нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже спеціальним суб`єктом вказаного правопорушення є водій, або інша особа, яка керує транспортним засобом, а не військовослужбовець.
Водночас керування військовослужбовцем транспортним засобом в стані сп`яніння (або з ознаками сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння) під час виконання обов`язків військової служби, утворює ідеальну сукупність адміністративних правопорушень, передбачених статтями 130 та 172-20 КУпАП.
Враховуючи наведене, у поліцейських були законні підстави вимагати у водія ОСОБА_1 який мав ознаки сп`яніння, проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в порядку, передбаченому ст. 266 КУпАП. Водночас, положення статті 266-1 КУпАП у даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки ОСОБА_1 не притягався до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-20 КУпАП.
Доводи захисника про те, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, суд вважає безпідставними.
Як вбачається з матеріалів справи, протокол складено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, у ньому зазначено суть адміністративного правопорушення, місце, час його вчинення, а також інші необхідні відомості. Викладені у протоколі обставини узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, диском з відеофіксацією. 
Сам по собі факт незгоди сторони захисту з викладеними у протоколі обставинами не свідчить про його невідповідність фактичним обставинам справи та не є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом. 
Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами. За результатами такої оцінки, судом не встановлено суперечностей, які б свідчили про недостовірність викладених у ньому обставин. 
Посилання сторони захисту на різноманітну судову практику в цьому контексті є недоречним, адже нормами КУпАП не передбачена застосування прецедентної практики.
Інші доводи сторони захисту, на які звертав увагу захисник, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для закриття провадження по справі.
Крім того, під час розгляду справи в суді, обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення спростовані не були, тому суд вважає винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведеною. Факт перебування у стані сп`яніння, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, диском з відеофіксацією, нічим не спростовано.
Враховуючи вказані обставин, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні клопотань № № 2, 3.
Дослідивши і оцінивши докази у їх сукупності, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортними засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з приміткою ст. 22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень зокрема, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України; при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (до яких відноситься і положення ст. 130 КУпАП).
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає для водіїв безальтернативну міру адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, отже з метою виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень, суддя вважає необхідним піддати ОСОБА_1 цим видам стягнень. 
Клопотання № 4 щодо призначення ОСОБА_1 основного стягнення без додаткового не ґрунтується на вимогах матеріального закону.
Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
За правилом ст. 283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.
Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Керуючись ст. ст. 40-1, 283 - 285, 289, 294 КУпАП, суддя

постановив:
піддати  ОСОБА_1  адміністративним стягненням у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Роз`яснити, що відповідно до ст. ст. 307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений через установу банку України не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу в зазначений строк, постанову буде надіслано судом для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу.
Реквізити для сплати штрафу при накладенні адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху: Одержувач: ГУК у Запорізькій області 21081300; Рахунок: UA708999980313000149000008001; ЄДРПОУ: 37941997; Банк: Казначейство України (ЕАП); МФО: 899998. Сплата адміністративного штрафу по справі № 322/1337/25, провадження № 3/331/788/2026.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Реквізити для сплати судового збору: Отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Номер рахунку (IBAN): UA908999980313111256000026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106, Судовий збір Стягувач: Державна судова адміністрація України. Сплата судового збору по справі № 322/1337/25, провадження № 3/331/788/2026.
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.О. Губанов