ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/2289/23(908/442/25) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К. М.- головуючого, Жукова С. В., Картере В. І.

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.
за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімнет" - Ференця О. Є. та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Семь ЛТД" - Зарвія Р. Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімнет"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2025 

у справі № 908/2289/23(908/442/25)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімнет" 
до відповідачів:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільна енергетична компанія "Палівенерго"
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Семь ЛТД"
про визнання недійсним договору

у межах справи № 908/2289/23 
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільна енергетична компанія "Палівенерго", -

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог 
У провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/2289/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільна енергетична компанія "Палівенерго" (далі - ТОВ "ВЕК "Палівенерго", боржник) на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою цього суду від 19.02.2025.
У межах цієї справи місцевий господарський суд розглядав спір за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімнет" (далі - ТОВ "Дрімнет", позивач) до ТОВ "ВЕК "Палівенерго" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Семь ЛТД" (далі - ТОВ "Семь ЛТД", відповідач-2) про визнання недійсним укладеного між відповідачами Договору про відступлення права вимоги № 18/08/22 від 18.08.2022 (далі - Договір).
Позов ТОВ "Дрімнет", яке є конкурсним кредитором у справі про банкрутство, мотивувало тим, що укладення спірного Договору було здійснено боржником із заінтересованою особою у розумінні частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) та мало наслідком втрату боржником активу (майнових прав) вартістю понад 15,6 млн грн, що є підставою для визнання такого правочину недійсним у порядку вимог частини другої статті 42 цього Кодексу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.04.2025 у справі №908/2289/23(908/442/25) позовну заяву ТОВ "Дрімнет" задоволено; визнано недійсним Договір, укладений між ТОВ "Семь ЛТД" та ТОВ "ВЕК "Палівенерго"; вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що наявними у справі доказами підтверджується укладення спірного Договору між заінтересованими особами та протягом ризикового періоду діяльності боржника (протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство), відтак, врахувавши положення статті 42 КУзПБ, визнав вимоги заявника правомірними.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Семь ЛТД" задоволено, рішення Господарського суду Запорізької області від 03.04.2025 у справі № 908/2289/23(908/442/25) скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ТОВ "Дрімнет" відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для визнання спірного правочину недійсним, оскільки встановив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин того, що Попутько О. В. є заінтересованою особою відносно боржника у розумінні статті 1 КУзПБ.
Апеляційний суд також врахував, що сама лише пов`язаність осіб, у даному конкретному випадку, не є достатньою для кваліфікації спірного правочину як фраудаторного та визнання його недійсним, оскільки обставини, що дають змогу кваліфікувати правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору, мають перевірятися у сукупності, тому що кожна окрема обставина сама по собі не спричиняє фраудаторність.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що місцевий господарський суд не надав правової оцінки виконанню ТОВ "Семь ЛТД" як новим кредитором зобов`язання перед ТОВ "ВЕК "Палівенерго" у розмірі 9 200 000, 00 грн, тоді як позивач (ТОВ "Дрімнет") разом із позовною вимогою про визнання виконаного / частково виконаного договору недійсним не заявив вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину, що, своєю чергою, є неефективним способом захисту прав.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
Позивач (ТОВ "Дрімнет") подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі № 908/2289/23(908/442/25), просив оскаржену постанову скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Запорізької області від 03.04.2025 у цій справі.
Касаційну скаргу мотивував підставою касаційного оскарження, визначеною пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), через застосування судом апеляційної інстанції норм частини першої статті 1, частини другої статті 42 КУзПБ без урахування правового висновку Верховного Суду про застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладеного у постановах: від 16.05.2024 у справі № 925/1577/20(925/291/23) (щодо відмінностей між загальними та спеціальними підставами визнання недійсними фраудаторних правочинів); від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18 та від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (щодо змісту поняття «преюдиція»).
У контексті порушення норм процесуального права скаржник, серед іншого, зазначив таке: 
- позивач просив визнати Договір недійсним на підставі частини другої статті 42 КУзПБ як правочин, укладений із заінтересованою особою, натомість, три з п`яти наведених апеляційним судом аргументів для скасування прийнятого у справі рішення суду першої інстанції є прямим посиланням на здійснену тими самими суддями раніше оцінку оспорюваного Договору на предмет його дійсності згідно з частиною першою статті 42 названого Кодексу. У цьому зв`язку порушивши вимоги частини 14 ГПК України, суд апеляційної інстанції за розглядом справи, оцінив не ті підстави позову, на які посилався позивач, а інші - ті, щодо яких вже існує судове рішення;
- висновок апеляційного суду про відсутність ознак заінтересованості між боржником та ТОВ "Семь ЛТД" лише з тієї підстави, що заінтересована стосовно боржника особа звільнилася з посади директора зазначеного Товариства та вийшла зі складу його учасників напередодні укладення Договору, - прямо суперечить статті 1 КУзПБ, що передбачає оцінку такої заінтересованості не лише в режимі реального часу, а й протягом попередніх трьох років; 
- обидві, згадані в оскарженій постанові справи (що містять цитовані апеляційним судом правові висновки Верховного Суду) взагалі не стосуються визнання недійсним правочину в межах справи про банкрутство;
- специфіка визнання недійсним договору відступлення права вимоги виключає необхідність застосування реституції у вигляді «витребування майна».
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
Відповідач-2 (ТОВ "Семь ЛТД") подав відзив, у якому просив касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду залишити без змін як законну та обґрунтовану.
Згідно викладених у відзиві доводів ТОВ "Семь ЛТД" спростовує аргументи скаржника, серед іншого, таким:
- у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 30.10.2024 (якою скасовано рішення Господарського суду Запорізької області від 28.09.2023 у справі № 908/2289/23 та прийнято нове рішення про залишення заяви розпорядника майна боржника про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги № 18/08/22 від 18.08.2022 без задоволення) зазначено, що право вимоги до Комунального підприємства "Облводоканал" (далі - КП "Облводоканал") Запорізької обласної ради було відступлено боржником за 9 200 000,00 грн, які в повному обсязі сплачені ТОВ "Семь ЛТД" на користь боржника;
- практика Верховного Суду (зокрема, постанова від 27.07.2021 у справі № 910/9177/20) свідчить, що при вирішення питання недійсності правочину перевіряються факти, які існували саме на день вчинення правочину, дійсність якого ставиться під сумнів;
- подана позивачем "Інформація з ЄДРПОУ боржника ТОВ Семь.pdf" не має жодного відношення до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, оскільки зазначена інформація стосується інформаційного порталу opendatabot.ua, який не є офіційним джерелом інформації.
- позивач (ТОВ "Дрімнет") не заявляв вимоги, щодо застосування наслідків недійсності правочину, а відтак даний спосіб захисту не є ефективним.
Касаційне провадження
20.01.2026 до касаційного суду надійшла касаційна скарга позивача.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 для розгляду касаційної скарги у справі визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Жуков С. В., Картере В. І.
Ухвалою від 05.02.2026 Верховний Суд, серед іншого, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Дрімнет" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі №908/2289/23(908/442/25), призначив скаргу до розгляду на 04.03.2026 о 11:30.
Ухвалами Верховного Суду від 12.02.2026 та від 16.02.2026 у справі, зокрема, задоволено заяву ТОВ "Семь ЛТД" та заяву ТОВ "Дрімнет" (відповідно) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Верховного Суду від 04.03.2026 оголошено перерву у судовому засіданні у справі до 01.04.2026 о 10:30.
У судовому засіданні 01.04.2026 взяли участь представники ТОВ "Дрімнет" та ТОВ "Семь ЛТД", які надали пояснення щодо вимог та доводів касаційної скарги. Інші учасники справи явку представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. 
Оскільки явка представників сторін у судове засідання з розгляду касаційної скарги не є обов`язковою за законом і не визнавалася такою судом, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників цієї справи про банкрутство чи їх повноважних представників.
Установлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
16.11.2020 між КП "Облводоканал" Запорізької обласної ради (Споживач) та боржником (Постачальник за договором) було укладено договір № 254/11/20 про постачання електричної енергії споживачу (Основний договір), за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
18.08.2022 між ТОВ "ВЕК "Палівенерго" (Первісний кредитор) та ТОВ "Семь ЛТД" (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 18/08/22 від 18.08.2022 (згідно зазначеного вище скорочення - Договір), відповідно до умов якого:
- Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, у відповідності із договором № 254/11/20 від 16.11.2020, який укладений між Первісним кредитором та КП "Облводоканал" Запорізької обласної ради (пункт 1 Договору);
- за цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від КП "Облводоканал" Запорізької обласної ради сплати грошових коштів за Основним договором у сумі 15 683 490,06 грн (згідно пункту 1.2 Договору);
- право вимоги, що відступається за цим Договором, оцінене сторонами в сумі 7 500 000,00 грн (згідно пункту 2.1 Договору);
- Новий кредитор зобов`язаний сплатити визначене пунктом 2.1 зобов`язання 7 500 000,00 грн на користь Первісного кредитора у строк до 31.12.2025 (згідно пункту 3.3 Договору).
22.08.2022 сторони Договору уклали додаткову угоду до нього, якою вирішили змінити умови Договору, в тому числі і пункт 2.1, та викласти його таким чином: "Право вимоги, що відступається за цим Договором, оцінене сторонами в сумі 9 200 000, 00 грн, які згідно пункту 3.3 договору Новий кредитор зобов`язується сплатити на користь Первісного кредитора у строк до 31.12.2022 року".
Зобов`язання за Договором ТОВ "Семь ЛТД" (Новий кредитор) виконало в повному обсязі, сплативши на користь ТОВ "ВЕК "Палівенерго" (Первісний кредитор) 9 200 000, 00 грн такими платежами: 23.08.2022 на суму 4 100 000,00 грн, 24.08.2022 на суму 2 890 000,00 грн та 05.09.2022 на суму 2 210 000,00 грн.
Суд першої інстанції встановив, що оспорюваний Договір укладений 18.08.2022, тобто на час, коли уже утворилася визнана судом заборгованість ініцюючого кредитора ПАТ "Запоріжжяобленерго", а саме - за 1 рік та 8 днів до відкриття провадження у справі про банкрутство (26.07.2023).
Також місцевим господарським судом встановлено, що позивач - ТОВ "Дрімнет" є конкурсним кредитором боржника (сторони спірного Договору) з грошовими вимогами у розмірі 1 609 450, 17 грн згідно з ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.09.2023 (у справі №908/2289/23).
Своєю чергою, суд апеляційної інстанції з`ясував таке:
- рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.09.2023 у справі №908/2289/23 заяву розпорядника майна № 02-01/01 від 20.08.2023 (вх.№17897/08-08/23 від 21.08.2023) задоволено та визнано недійсним Договір. Вказане рішення мотивоване фраудаторністю оспореного правочину, а саме тим, що в результаті його виконання здійснено продаж майнових прав боржника за ціною, нижчою від ринкової, внаслідок чого майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів (зменшився обсяг ліквідаційної маси боржника);
- постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.10.2024 рішення Господарського суду Запорізької області від 28.09.2023 у справі №908/2289/23 скасовано; заяву розпорядника майна № 02-01/01 від 20.08.2023 (вх. № 17897/08-08/23 від 21.08.2023) про визнання недійсним Договору залишено без задоволення;
- означена постанова набрала законної сили і за її змістом встановлено факт виконання Новим кредитором зобов`язання належним чином і в передбачений додатковою угодою від 22.08.2022 строк;
- у цій справі № 908/2289/23(908/442/25) вирішується питання про визнання недійсним того ж самого Договору як фраудаторного, але з підстав його укладення із заінтересованими особами;
- отримана боржником сума 9 200 000, 00 грн цілком задовольняла суму кредиторських вимог ТОВ "Дрімнет" на дату укладення оспорюваного ним Договору.
Крім того, надавши правову оцінку поданих сторонами доказів у аспекті підстав позову попередні судові інстанції встановили такі фактичні обставини справи.
Підставою для визнання недійсним Договору позивач, покликаючись на приписи частини другої статті КУзПБ, зазначив те, що оспорюваний правочин боржник уклав із заінтересованою особою.
Суд першої інстанції з`ясував, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) 19.08.2022, тобто наступного дня після вчинення оспорюваного Договору, у ТОВ "Семь ЛТД" змінився керівник та бенефіціарний власник, а саме: замість ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) керівником було визначено ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ); бенефіціарним власником і учасником, замість видалених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) засновником та бенефіціарним власником зазначено ОСОБА_2 .
Також місцевий господарський суд встановив, що згідно з відомостями Реєстру станом на дату укладення оспорюваного Договору бенефіціарним власником боржника (ТОВ "ВЕК "Палівенерго") була ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), яка вибула зі складу учасників боржника 31.07.2023. Водночас згідно з нотаріально посвідченою довіреністю, серія та номер бланку НРТ 331045, виданою 04.07.2022, тобто за півтора місяці до укладення оспорюваного Договору, ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 повноваження представляти її інтереси, як учасника ТОВ "ВЕК "Палівенерго", боржника у справі. Довіреність видана строком на 5 (п`ять) років, та діє до 04.07.2027.
Натомість, суд апеляційної інстанції встановив, що згідно матеріалів справи спірний Договір укладено між ТОВ "ВЕК "Палівенерго" в особі директора ОСОБА_5 та ТОВ "Семь ЛТД" в особі ОСОБА_2 .
Апеляційним судом також з`ясовано, що відомості з Реєстру не містять відповідної інформації, за допомогою якої місцевий господарський суд дійшов висновку, що станом на дату укладення оспорюваного Договору ОСОБА_1 мав прямий стосунок до ТОВ "Семь ЛТД".
Щодо цього суд апеляційної інстанції встановив, що вказана інформація зазначалась позивачем (ТОВ "Дрімнет") з посиланням на портал "Опендатабот" (том 1 а.с.11-14), однак вона не є офіційною та відрізняється від інформації, що підтверджує дійсні обставини справи і зазначалась у відзиві на позовну заяву відповідачем-2 (ТОВ "Семь ЛТД"). Так, відповідно до Витягу з Реєстру від 26.03.2025 станом на 18.08.2022 керівником, єдиним засновником юридичної особи та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Семь ЛТД" зазначена ОСОБА_2 (том 1 а.с. 69-71).
Додатково у контексті ефективності обраного позивачем способу захисту апеляційний суд з`ясовав, що заявивши вимогу про визнання недійсним спірного Договору як фраудаторного (на виконання якого ТОВ "Семь ЛТД" як новим кредитором було проведено зобов`язання перед ТОВ "ВЕК "Палівенерго" в розмірі 9 200 000, 00 грн), позивач одночасно не заявив вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину.
Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи в межах підстав оскарження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права, Верховний Суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскарженої постанови апеляційного суду з огляду на таке.
Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога конкурсного кредитора у справі про банкрутство про визнання недійсним укладеного боржником правочину на підставі вимог абзацу третього частини другої статті 42 КУзПБ.
Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Згідно частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).
Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18).
Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.
Згідно з частиною першою статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Частиною другою статті 42 КУзПБ унормовано, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
Аналіз частин першої та другої цієї норми дозволяє дійти висновку про те, що її структура визначає різні умови застосування підстав для визнання правочину недійсним.
Так, відповідно до частини першої статті 42 КУзПБ необхідною умовою для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, є встановлення обставин щодо порушення прав боржника або кредиторів внаслідок укладення такого правочину.
Водночас частиною другою статті 42 КУзПБ не встановлено додаткових умов для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, а визначено окремі, самостійні підстави для визнання недійсними відповідних правочинів.
Однією з таких підстав, як зазначалось, є укладення боржником договору із заінтересованою особою.
За приписами статті 1 КУзПБ, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.
У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що єдиною правовою підставою для визнання недійсним спірного Договору позивач зазначив лише абзац третій частини другої статті 42 КУзПБ, а саме те, що вказаний правочин укладений боржником із заінтересованою особою.
Тому, з метою правильного вирішення спору попереднім судовим інстанціям належало дослідити подані сторонами докази на предмет документального підтвердження/спростування обставини того, чи було ТОВ "Семь ЛТД" заінтересованою особою відносно боржника (ТОВ "ВЕК "Палівенерго") у розумінні положень статті 1 КУзПБ.
Так, суд першої інстанції на підставі поданих позивачем доказів встановив, що згідно з відомостями Реєстру:
- 19.08.2022, тобто наступного дня після укладення оспорюваного Договору, у ТОВ "Семь ЛТД" змінився керівник та бенефіціарний власник, а саме: замість ОСОБА_1 керівником було визначено ОСОБА_2 ; бенефіціарним власником і учасником, замість видалених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зазначено ОСОБА_2 ;
- станом на дату укладення оспорюваного Договору бенефіціарним власником боржника (ТОВ "ВЕК "Палівенерго") була ОСОБА_4 , яка вибула зі складу учасників боржника 31.07.2023. При цьому згідно з нотаріально посвідченою довіреністю, серія та номер бланку НРТ 331045, виданою 04.07.2022, тобто за півтора місяці до укладення оспорюваного Договору, ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 повноваження представляти її інтереси, як учасника ТОВ "ВЕК "Палівенерго". Довіреність видана строком на 5 (п`ять) років, та діє до 04.07.2027.
Наведені обставини слугували підставою для висновку місцевого господарського суду про те, що станом на дату укладення оспорюваного Договору ОСОБА_1 (як уповноважений представник учасника ТОВ "ВЕК "Палівенерго") мав прямий стосунок до ТОВ "Семь ЛТД".
У свою чергу, суд апеляційної інстанції встановив, що відомості з Реєстру не містять відповідної інформації, за допомогою якої місцевий господарський суд дійшов означеного висновку (що станом на дату укладення оспорюваного Договору ОСОБА_1 мав прямий стосунок до ТОВ "Семь ЛТД").
У цьому зв`язку апеляційним судом було з`ясовано, що вказана інформація зазначалась позивачем (ТОВ "Дрімнет") з посиланням на веб-портал "Опендатабот", однак вона не є офіційною та відрізняється від інформації, що підтверджує дійсні обставини справи і зазначалась у відзиві на позовну заяву відповідачем-2 (ТОВ "Семь ЛТД"). Зокрема, відповідно до Витягу з Реєстру від 26.03.2025 станом на 18.08.2022 керівником, єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Семь ЛТД" зазначена ОСОБА_2 .
Отже, встановивши відсутність у матеріалах справи доказів того, що ОСОБА_1 є заінтересованою особою відносно боржника у розумінні статті 1 КУзПБ (на що посилався позивач у позовній заяві), суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що наведені вище висновки місцевого господарського суду суперечать наявним у справі належним та допустимим доказам. 
Доводи касаційної скарги позивача зазначеного не спростовують та спрямовані виключно на переоцінку доказів й встановлення інших фактичних обставин справи, зокрема у контексті заінтересованості сторін спірного правочину, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами процесуального закону (стаття 300 ГПК України).
Колегія суддів звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц).
У аспекті наведеної практики Верховний Суд зауважує, що у цій справі не встановлено порушень порядку надання та отримання доказів, належну правову оцінку яким здійснено апеляційним судом в оскарженій постанові та до переоцінки яких суд касаційної інстанції відповідно до приписів статті 300 ГПК України вдаватись не може.
За таких обставин, правомірним вбачається врахування судом апеляційної інстанції наданих відповідачем-2 доказів, які входять до предмету доказування у справі та які, у свою чергу, спростовують твердження позивача про укладення боржником спірного Договору із заінтересованою особою у розумінні частини першої статті 1 КУзПБ.
Ураховуючи наведене, апеляційний господарський суд обґрунтовано керувався тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання правочину боржника недійсним на підставі положень абзацу третього частини другої статті 42 КУзПБ, у зв`язку із чим правильно відмовив у позові за недоведеністю.
На підставі зазначеного, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги в частині заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням скаржником власного їх викладення, оскільки незгода з наданою судами оцінкою наявних у матеріалах справи доказів та намагання здійснити їх переоцінку відповідно до вимог статті 300 ГПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, про що зазначено вище.
При цьому касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів про те, яким чином стверджуване скаржником порушення норм процесуального права (через помилкову оцінку судом апеляційної інстанціями оспорюваного Договору на предмет його дійсності згідно з частиною першою статті 42 КУзПБ) спростовує обґрунтованість висновку цього суду про недоведеність заявленої позивачем підстави для визнання означеного правочину недійсним у порядку вимог абзацу третього частини другої статті 42 цього Кодексу.
Решта аргументів скаржника (про помилкове врахування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду, які не стосуються правовідносин щодо визнання недійсним правочину в межах справи про банкрутство, та про те, що специфіка визнання недійсним договору відступлення права вимоги виключає необхідність застосування реституції у вигляді "витребування майна"), попри їх часткову обґрунтованість, підлягають відхиленню касаційним судом з огляду на те, що відповідні процесуальні порушення жодним чином не вплинули на законність і обґрунтованість оскарженої постанови. 
Так, відповідно до частини другої статті 311 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. 
Статтею 309 ГПК України, серед іншого, визначено, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Своєю чергою, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ (яка є джерелом права відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (рішення ЄСПЛ у справі "Салов проти України").
Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції", "ТОВ "Фріда" проти України").
Аналіз наведеного у сукупності свідчить, що не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відтак, скасування судового рішення лише з підстав встановлення факту процесуального порушення, яке жодним чином не вплинуло та не могло вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення є нічим іншим ніж проявом правового пуризму.
Верховний Суд виходить з того, що висновки апеляційного суду, на помилковість яких вказує скаржник, самі по собі не можуть слугувати підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови, адже незначні процесуальні порушення не призвели до ухвалення незаконного судового рішення, відтак, доводи касаційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.
Також у касаційного суду відсутні підстави вважати, що при ухваленні оскарженої постанови судом апеляційної інстанції не було враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.05.2024 у справі № 925/1577/20(925/291/23), від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18 та від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, адже здійснене апеляційним судом правозастосування не суперечить змісту викладених у зазначених постановах висновків, на які покликається скаржник.
Таким чином, оскаржена постанова у цій справі ухвалена у відповідності до норм чинного законодавства та на підставі належно встановлених судом апеляційної інстанції обставин і оцінених доказів, тому доводи скаржника про неправильне застосування цим судом норм матеріального та процесуального права підлягають відхиленню з підстав необґрунтованості. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Переглянувши у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційної скарги оскаржену постанову апеляційного суду, Верховний Суд не встановив порушення чи невірного застосування норм права, на які посилався скаржник.
На підставі викладеного та беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції в порядку статті 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та необхідність залишення оскарженої постанови у цій справі без змін.
Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімнет" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі № 908/2289/23(908/442/25) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 
Судді С. В. Жуков
В. І. Картере