КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/24471/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4574/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого-Левенця Б.Б.
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
при секретарі судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 226 977,19 грн., витрати на правову допомогу 17 000,0 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10% від суми стягнутих коштів 22 699,72 грн., витрати на проведення експертного дослідження 10 000,00 грн. та витрати на сплату судового збору 2 875,57 грн. (т. 1 а.с. 1-7).
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26.03.2024 року о 21:55 год. у м. Києві по вул. Саксаганського, 108/18 (на перехресті з вул. С. Петлюри) сталась ДТП за участю автомобіля марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 .
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2024 року у справі № 761/12333/24 відповідача визнано винною у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 спричинено матеріальну шкоду.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на дату ДТП була застрахована у ПАТ «НСК «Оранта». Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, складає 160 000,00 грн., франшиза 2 500,00 грн. Страховик виплатив позивачу 157 500,00 грн.
Відповідно до висновку експерта №9/24, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження у результаті ДТП 26.03.2024 року станом на дату оцінки дорівнює ринковій вартості транспортного засобу та становить 432 978,00 грн. Ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень на момент ДТП складає 48 480,81 грн.
Таким чином, різниця між завданим збитком та заподіяною шкодою становить 432 978,00 грн. 157 500,00 грн. (сплачене страхове відшкодування) - 48 480,81 грн. («залишки» авто) = 226 977,19 грн. 
Відтак, для повного відшкодування матеріального збитку, позивач вимушений звернутись до суду з позовом (т. 1 а.с. 1-7).
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначала, що не погоджується з експертним дослідженням, наданим стороною позивача, вважала оцінку завищеною. Страховик не повідомляв відповідача про проведення огляду. Тому, просила відмовити у задоволенні позову, стягнути на свою користь з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. та витрати на проведення експертного дослідження 40 000,00 грн. (т. 1 а.с . 96-100).
У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Каченюк О.І. вказав, що розміру страхового відшкодування недостатньою для повного відшкодування збитків. Страховик повідомляв відповідача про проведення огляду пошкодженого автомобіля. Наданий стороною позивача висновок є повним та достовірним (т. 1 а.с. 110-113).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 93 402,59 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти судового збору у розмірі 934,03 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 995,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти витрат на проведення експертизи за висновком № 209 від 22 серпня 2025 року у розмірі 14 974,26 грн. (т. 1 а.с. 230-241).
Не погодившись з рішенням районного суду, 15 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в позові, перерозподілити судові витрати(т. 2 а.с. 1-5, 24-25, 32-33).
На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, всупереч обґрунтованим запереченням Відповідача, безпідставно поклав в основу розрахунку збитків висновок судової експертизи № 209 від 22.08.2025 року, який є неналежним та недопустимим доказом та безпідставно відхилив деталізовані та ґрунтовні заперечення відповідача щодо його неналежності та недопустимості.
Експерт у Висновку № 209 використовував «Ремонтну калькуляцію №9/24» від 28.09.2023 року. Наявність ремонтної калькуляції, датованої за півроку до ДТП (26.03.2024 р.), свідчить про те, що автомобіль був пошкоджений та перебував у ремонті до спірної події. Це унеможливлює достовірне розмежування старих та нових пошкоджень, що впливає на розрахунок кінцевої суми у висновку експерта. Суд проігнорував цей факт, який ставить під сумнів увесь розрахунок експерта.
Автомобіль НОМЕР_2 був пригнаний зі США після ДТП, а його фактичний стан та якість попереднього ремонту не були встановлені. Також, цей же автомобіль був у ДТП ще і в вересні 2023року, про що свідчить «Ремонтна калькуляція №9/24» від 28.09.2023 року, і його фактичний стан та якість цього ремонту теж не були встановлені. На момент ДТП 26.03.2024 року на автомобілі був відсутній лючок бензобака, що свідчить про незавершений кузовний ремонт/підбір фарби. Вказане також впливає на кінцевий розрахунок вартості ремонту, залишків і т.д. Експерт у Висновку № 209 (стор. 7, розділ «Обмеження достовірності») вказав: «…Висновки цього дослідження є достовірними при дотриманні наступних умов: пунктів 1,2,3,4,5 по яких перевірка відповідності перерахованих умов дійсності виходить за межі компетенції спеціаліста в області оцінки.». Таким чином, експерт визнав умовність та обмежену достовірність власних висновків. Суд не встановив факт розмежування старих та нових пошкоджень.
Суд залишив без уваги той факт, що позивач ОСОБА_2 є директором або власником фірми, яка спеціалізується на пригоні та ремонті битих авто зі США. Розбирання автомобіля для експертизи ймовірно проводив на афілійованому СТО, яке є партнером або належить фірмі Позивача. Це є прямою підставою для сумнівів у достовірності зафіксованих пошкоджень та створює ризик навмисного завищення суми збитків. Ця обставина свідчить про прямий конфлікт інтересів та можливість подання недостовірних доказів (пошкоджені деталі від попереднього ремонту).
Позивач умисно не долучав відповідача бути присутнім при огляді авто експертами 16.04.2024року, а одразу після подання позову відремонтував його, що унеможливило об`єктивну перевірку шкоди в рамках розгляду позову та проведення будь-якої експертизи у майбутньому. Факт знищення доказів, підтверджений експертом, про цей факт було достовірно відомо суду. 
Недобросовісна процесуальна поведінка позивача унеможливила проведення повторної експертизи та знищила ключові докази, які могли б встановити реальний розмір шкоди та розмежувати старі та нові пошкодження.
Суд зобов`язаний був застосувати наслідки недобросовісної поведінки, але помилково цього не зробив.
В рамках проведення експертизи № 209 сам експерт був змушений констатувати неможливість огляду транспортного засобу, оскільки перевірка деяких умов виходить за межі його компетенції, оскільки позивач не надав авто(воно було відремонтовано). Про цей факт було достовірно відомо суду першої інстанції з матеріалів справи та експертизи. 
Таким чином, позивач, діючи недобросовісно, свідомо знищив ключовий фізичний доказ, що унеможливило проведення об`єктивної повторної чи додаткової експертизи, а також проведення будь якої експертизи в майбутньому при розгляді позову. 
Позивач свідомо приховав від суду та відповідача висновок експертизи страхової компанії ПАТ НАСК «ОРАНТА». Навіть з урахуванням страхової виплати, різниця в сумі відшкодування (залишок шкоди) за висновком «Оранти» складала лише близько 20 000 грн. Цей висновок був готовий в процесі розгляду адміністративного порушення (ст. 124 КУпАП). Позивач не повідомивши Відповідача про суму збитків навіть під час судового засідання 27.05.2024 р. у справі за ст. 124 КУпАП. Ця незначна сума могла і повинна була бути врегульована у досудовому порядку безпосередньо між сторонами. Чим чітко доводиться, що Позивач свідомо ініціював дорогий судовий процес через мінімальну різницю у сумі.
Штучно створений Позивачем судовий спір, призвів до необхідності призначення судом повторної експертизи № 209; витрат Відповідача на цю експертизу в розмірі 25 444,80 грн.; витрат Відповідача в розмірі 6 000,00 грн. на правничу допомогу адвоката.
Таким чином, позивач зловжив своїми процесуальними правами, щоб змусити Відповідача оплатити невиправдано високі витрати позову із завищеною сумою вимог та змусив Відповідача нести витрати на повторну експертизу, яка виявилася неналежною, призвело до зайвих судових витрат для Відповідача.
Суд першої інстанції порушив вимоги ст. 89 ЦПК України, оскільки не надав належної оцінки всім доказам у їх сукупності, поклавши в основу рішення сумнівний Висновок № 209, достовірність якого була підірвана численними обставинами, викладеними в запереченнях Відповідача (т. 2 а.с. 1-5).
06 січня 2026 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Каченюка О.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення (т. 2 а.с. 43-45).

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Каченюк О.І. заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного повідомлення позивача ОСОБА_2 підтвердив в суді його представник - адвокат Каченюк О.І. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 60).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 , 26.03.2024 року о 21.55 год. в м. Києві на вул. Саксаганського, 108/18, керуючи транспортним засобом «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, здійснила проїзд перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, чим створила перешкоду транспортному засобу «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого сталося зіткнення, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. В діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення п.п.8.7.3 «е», 2.3 «б» ПДР України (т. 1 а.с. 9).
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2024 року у справі № 761/12333/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (т. 1 а.с. 9).
Власником автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 10).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПАТ «НСК «Оранта» на підставі полісу №217706470 (а.с. 58), яке у межах ліміту відповідальності за шкоду майну (160 000,00 грн., франшиза 2 500,00 грн.) виплатило ОСОБА_2 157 500,00 грн. (т. 1 а.с. 57, 59, 152).
Відповідно до наданого стороною позивача висновку експерта №9/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження для подальшого подання до суду з метою стягнення матеріальної шкоди від 09 травня 2024 року, складеного судовим експертом Баранковим В.О., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження у результаті ДТП 26.03.2024 року станом на дату оцінки дорівнює ранковій вартості транспортного засобу та становить 432 978,00 грн. Ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень на момент ДТП складає 48 480,81 грн. (т. 1 а.с. 11-55).
19.06.2024 року на рахунок ФОП Баранкова В.О. позивач ОСОБА_2 сплатив 10 000,00 грн. за проведення експертизи авто «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , про що свідчить надана квитанція (т. 1 а.с. 56).
Згідно висновку експерта №209 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 станом на 26.03.2024 року до ДТП у непошкодженому стані із урахуванням фізичного зносу становила 433 423,39 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 (його вузлів та агрегатів із урахуванням їх як невід`ємних частини КТЗ) у ДТП станом на 26.03.2024 року із урахуванням фізичного зносу становила 433 423,39 грн. Вартість транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 (залишків, утилізаційна вартість) станом на час проведення експертизи, а саме, 13.08.2025 року становила 182 520,80 грн. (т. 1 а.с. 168-207).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах (шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 цього Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого).
Пунктом 9.1 статті 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до приписів статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ПАТ «НСК «Оранта» виплачено позивачу страхове відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 28 березня 2024 року, у розмірі 157 500 грн. 
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
У позовній заяві було заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 226 977,19 грн.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позов в цій частині, виходив з того, що оскільки вартість майнового збитку завданого позивачу шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_5 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП за вирахуванням утилізаційної вартості) та отриманим страховим відшкодуванням, тобто 93 402,59 грн. (433 423,39 грн. - 157 500,00 грн. - 182 520,80 грн.).
Оскільки позивачем доведено факт заподіяння належного йому транспортному засобу матеріальних збитків винними діями відповідачки та виплату позивачу страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта»вартості матеріального збитку у розмірі 157 500 грн., законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП за вирахуванням утилізаційної вартості) та отриманим страховим відшкодуванням - 93 402,59 грн. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанціїсприяючи стороні відповідача в реалізації її прав, забезпечено відповідачу можливість спростувати наданий позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку, наданого позивачем та за клопотанням відповідача було призначено та проведено у справі судову транспортно-товарознавчу експертизу, за наслідками якої було виготовлено висновок судового експерта №209, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 станом на 26.03.2024 року до ДТП у непошкодженому стані із урахуванням фізичного зносу становила 433 423,39 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 (його вузлів та агрегатів із урахуванням їх як невід`ємних частини КТЗ) у ДТП станом на 26.03.2024 року із урахуванням фізичного зносу становила 433 423,39 грн. Вартість транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 (залишків, утилізаційна вартість) станом на час проведення експертизи, а саме, 13.08.2025 року становила 182 520,80 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen» станом на 26.03.2024 року становила 834 423,78 грн. (т. 1 а.с. 168-207).
Доводи апелянта про те, що висновок експерта, який суд першої інстанції поклав в основу рішення не неналежним доказом, колегія суддів відхиляє, оскільки висновок експерта № 209, складений відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; компетентність експерта перевірена, він не вийшов за межі своїх повноважень; експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; експертний висновок є обґрунтованим та узгоджується з іншими матеріалами справи.
Разом з тим, доказів на спростування вказаного висновку експерта стороною відповідача до суду не надано.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, а відтак, відхиляються судом як необґрунтовані.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 березня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов