ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/275/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 705/999/25 Категорія: 304090000 	Піньковський Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.,

учасники справи: 

позивач – Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»;

відповідач – ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – представник Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» - адвокат Зажома Ігор Васильович,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» - адвоката Зажоми Ігора Васильовича на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2025 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.05.2024 між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 347427240102, відповідно до умов якого Банк, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, надав позичальнику кредит у розмірі 224 100,00 грн під 40% річних до терміну остаточного повернення кредиту, зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 29.05.2029. Крім того, договором передбачена сплата пені за несвоєчасне повернення боргу та процентів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банка України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. Позичальник більше двох місяців поспіль неналежним чином виконував зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість зі сплати основної суми.
Станом на 30.01.2025 заборгованість відповідача за договором складає 200 364,63 грн, з яких: 166 156,89 грн – сума заборгованості за основним боргом; 22 759,95 грн – проценти за користування кредитом; 9 223,02 грн – пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 2 224,77 грн – пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 347427240102 від 20 травня 2024 року в сумі 200 364,63 грн.
Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про споживчий кредит № 347427240102 від 20.05.2024 в розмірі 188 916,84 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» сплачений судовий збір у розмірі 2855 грн.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом в сумі 166 156,89 грн та процентів за користування кредитом 22 759,95 грн, а тому вони підлягають задоволенню. Розмір заборгованості по кредитному договору, який відображено в розрахунку позивача, не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Разом із цим, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення основної суми боргу (кредиту) та несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом не підлягають задоволенню з огляду на те, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Не погодившись з заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2025 року в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення основного боргу та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, представник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» - адвокат Зажома І.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства Законом України «Про споживче кредитування», Прикінцеві та перехідні положення якого встановлюють, що неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024 (оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів), а з 24.01.2024 заборона нарахування відсутня.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині позовних вимог, розмір яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з огляду на таке.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 травня 2024 року між АТ "Ощадбанк" в особі керуючого ТВБВ №10023/0350 філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 347427240102 на суму 224 100,00 грн, зі сплатою 40 % річних, строком на 60 місяців.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту до банківського продукту «Кеш кредит»/ «Кеш кредит FIGO OMDM», що особисто підписаний ОСОБА_1 , споживача ОСОБА_1 повідомлено, що їй надається кредит в розмірі 240 000 грн строком на 60 місяців на споживчі потреби. Спосіб надання кредиту безготівковий, протягом одного банківського дня з моменту виконання споживачем умов надання кредиту згідно з договором про споживчий кредит. Діє фіксована процентна ставка 40 % річних з 20.05.2024. Визначено загальні витрати за кредитом 246307,94 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 486 307,94 грн та реальна річна процентна ставка 48,81 %.
Відповідно до графіку платежів від 20.05.2024, що додається до паспорту споживчого кредиту, споживачу визначено кількість та розмір платежів, а також періодичність їх внесення, а саме: з 17.05.2024 до 17.05.2029 на 60 платежів.
Оскільки в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, то згідно з розрахунком заборгованості станом на 30.01.2025 виникла заборгованість у розмірі 200 364,63 грн, яка складається з такого: 166 156,89 грн заборгованість за основним боргом (кредитом); 22 759,95 грн проценти за користування кредитом; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 9 223,02 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2 224,77 грн.
Відповідач ОСОБА_1 відповідно до листа-повідомлення АТ «Ощадбанк» № 121.350-48/54-01 від 02.01.2025 повідомлена про існуючу перед позивачем заборгованість станом на 07 лютого 2025 року та її розмір.
Розмір заборгованості по кредитному договору, який відображено в розрахунку позивача, не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині.
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Апеляційний суд враховує, що відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 і до теперішнього часу.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив позовні вимоги банку про стягнення з позичальника пені, нарахованої за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Апеляційний суд не може погодитися з аргументами скаржника про те, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.
Так основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц.
Водночас, як зазначає скаржник у даній справі, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», про які вказує скаржник, так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який застосував суд першої інстанції, відхиляючи відповідні позовні вимоги, вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Відтак, аргументи скаржника у даній справі свого підтвердження при апеляційному перегляді не знайшли.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2025, у даній справі, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» - адвоката Зажоми Ігора Васильовича залишити без задоволення.
Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 вересня 2025 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, в оскаржуваній частині, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Судді Ю.В. Сіренко 
Л.І. Василенко
Т.Л. Фетісова