Справа № 201/16578/24
Провадження № 2-др/201/2/2026

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року   Соборний районний суд міста Дніпра
у складі: головуючого судді – Куць О.О.,
за участю секретаря – Турбаївської М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Дніпровського державного університету внутрішніх справ, треті особи: Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2025 року позовну заяву  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Дніпровського державного університету внутрішніх справ, треті особи: Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 336 від 19 березня 2024 року «Про скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04 липня 2023 року № 572 «Про передачу об`єкта житлового фонду в комунальну власність».
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України та Дніпровський державний університет внутрішніх справ передати в комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади квартиру АДРЕСА_1 шляхом підписання створеною комісією МВС України з питань передачі квартири за участю представників Дніпровського державного університету внутрішніх справ актів прийому-передачі квартири, передачі підписаних актів в Дніпровську міську раду та внесення інформації про здійснену передачу до Єдиного реєстру об`єктів державної власності. 
Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України, Дніпровського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 судовий збір — по 1211,20 грн. з кожного.
Отримавши 07 січня 2026 року вищевказане рішення суду, 09 січня 2026 року представник  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - адвокат Іванова О. М. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, просила стягнути з відповідачів Міністерства внутрішніх справ України та Дніпровського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 48448 грн., а саме: по 24224 грн. з кожного з відповідачів. 
Заява мотивована тим, що при подачі позову позивачами були заявлені очікувані судові витрати на правничу допомогу в сумі 32702 грн. з розрахунку: 27 годин по 1211,20 грн. за 1 годину роботи адвоката. Фактично часи роботи адвоката склали 40 годин через заяви та клопотання відповідачів, необхідність надання на них письмових відповідей та пояснень, наслідком чого значно збільшилась кількість судових засідань (11 проти очікуваних 4). Отже, вартість судових витрат позивачів на правничу допомогу складає 48448 грн. за 40 годин роботи з розрахунку 1211,20 грн. (0,4 від прожиткового мін.) за 1 годину роботи. 
Вказувала, що фактично позивачем ОСОБА_1 було оплачено правничу допомогу Адвокатському бюро «Іванова Олена» у відповідності до умов Додаткової угоди №2 від 01 грудня 2024 року до Договору правничої допомоги № 04/2024 від 04 жовтня 2024 року авансом у сумі 16351,00 грн. згідно квитанції 0.0.4095821214.1 від 26.12.2024 року та 16351 грн. згідно квитанції 1.480848645.1 від 08.01.2026 року (протягом 3-х банківських днів з дня підписання Акту). Залишок в сумі 15746 грн. підлягає оплаті протягом 3-х місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили. 
29 січня 2026 року представник МВС України — Ільницька Л.В. звернулася до суду із клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що сума таких витрат в суді першої інстанції - 48448,00 грн, заявлена представником позивача до стягнення, є неспівмірною та завищеною. Крім того, заяву про ухвалення додаткового рішення подано лише 09 січня 2026 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України, що є підставою залишення її без розгляду.
29 січня 2026 року представник ДДУВС — Марченко О.Б. подав клопотання, в якому просив заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 201/16578/24 залишити без розгляду через невідповідність критеріям ЦПК та необґрунтованість заявлених на правничу допомогу витрат.
Вказував, що заяву про ухвалення додаткового рішення подано лише 09 січня 2026 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України.
Зазначав, що позивачами у справі долучено до позовної заяви Договір № 04/2024 від 04 жовтня 2024 року про надання правничої допомоги, який не містить жодної конкретики, не вказано номеру судової справи, а також жодної конкретної інформації щодо одиниць виміру наданих адвокатом послуг (погодинна оплата праці або проєктна оплата по кожному окремому документу, тощо), а інформація, викладена у зазначеному розділі Договору, носить загально-правовий характер, у тому числі із зазначенням можливості надання клієнту (позивач - 1) правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в цьому (п. 1.2. Договору). Предмет Договору є досить абстрактним і не містить конкретних відомостей щодо дій адвоката у судовій справі. Крім того, ДДУВС звертали увагу суду на відсутність деталізації як у Договорі № 04/2024 від 04 жовтня 2024 року про надання правничої допомоги, так і в Акті виконаних робіт/ наданих послуг № 1 по Договору № 04/2024 від 04 жовтня 2024 року про надання правничої допомоги додаткової угоди № 2 до Договору від 01.12.2024 року, який, не може бути прийнятий як належний доказ при розгляді заяви про стягнення витрат на правничу допомогу як такий, що не стосується предмета доказування через вказання номеру судової справи, що суперечить ч. 1 ст. 77 ЦПК України та п. 3.1 Договору № 04/2024 від 04 жовтня 2024 року. 
Відтак, заявником не доведено реального обсягу виконаних адвокатом робіт/наданих послуг, жодних доказів на підтвердження проведення таких робіт, а також їх змісту, обсягу та безпосередньої направленості на захист заявника у судовому процесі не надано. 
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви відповідно до положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ст.ст. 15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом встановлено, що інтереси позивачів, в тому числі ОСОБА_1 , у даній цивільній справі представляла адвокат Іванова О.М., яка своєчасно зробила відповідну заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Так у позовній заяві позивачі заявили, що розмір витрат на правову допомогу становить 32702 грн., долучивши попередній розрахунок судових витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу від 09.01.2025 долучено : 
- договір № 04/2024 від 04 жовтня 2024 року про надання правничої допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Івановою О.М.;
- додаткову угоду від 01 грудня 2024 року до Договору № 04/2024 від 04 жовтня 2024 року;
- акт виконаних робіт/наданих послуг № 1 по Договору № 04/2024 від 04 жовтня 2024 року про надання правничої допомоги додаткової угоди № 2 до Договору від 01.12.2024 року;
- платіжну інструкцію № 9364-7781-3447-4475 від 26.12.2024 року на суму 16351,00 грн. та платіжну інструкцію № 8402-5520-7509-3298 від 08.01.2026 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається акту виконаних робіт, адвокатом на користь клієнта була надана наступна правнича допомога: підготовка позовної заяви — 16 годин; участь у 11 судових засіданнях — 11 годин.; ознайомлення з клопотанням відповідача — 2 про закриття провадження у справі та складання заяви відмову у задоволенні клопотання — 2 години; ознайомлення з відзивом на позов ДДУВС та складання відповіді на нього — 3 години; ознайомлення з відзивом на позов МВС України та складання відповіді на нього — 2 години; ознайомлення з додатковими поясненнями ДДУВС та складання відповіді на додаткові пояснення — 2 години; складання тексту судових дебатів — 4 години. 
Вказані документи, складені представником позивачів, містяться в матеріалах справи, протоколами судових засідань підтверджується участь адвоката у розгляді справи в суді.
Наведене спростовує аргументи ДДУВС стосовно того, що заявником не доведено реального обсягу виконаних адвокатом робіт/наданих послуг та їх змісту. 
Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу: при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
З урахуванням принципу розумності, враховуючи доведеність та співмірність по відношенню до складності справи, об`єму наданих послуг і пропорційності щодо обсягу наданих послуг, враховуючи заперечення сторони відповідачів про неспівмірність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, суд погоджується з тим, що витрати сторони позивача на правову допомогу в розмірі 48448 грн. є неспівмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) відповідно до умов договору. 
Відтак, зважаючи на викладені обставини, враховуючи принцип справедливості і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат за професійну правничу допомогу до 10000 грн.
Таким чином з МВС України, ДДУВС на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу — по 5000 грн. з кожного.
При цьому на аргументи відповідачів стосовно того, що заяву про ухвалення додаткового рішення подано лише 09 січня 2026 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України, суд не приймає до уваги, оскільки рішення суду отримано позивачем ОСОБА_1 07 січня 2026 року, отже заява подана в строк, встановлений Законом.
Відтак, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України, Дніпровського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу — по 5000 грн. з кожного.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя    О.О.Куць