ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.02.2026	Справа № 910/14483/25	
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/14483/25.

За позовом Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40)
До Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛЕЙСІ» (02161, м. Київ, вул. Братиславська, буд. 52)
про стягнення 582, 16 грн
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» подало до суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛЕЙСІ» про стягнення 582, 16 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення приписів статті 201 Податкового кодексу України не оформив та не зареєстрував податкову накладну за виконані роботи в межах договору підряду №02/37 від 19.05.2021.
У зв`язку з чим, позивач був позбавлений права включити суму ПДВ у загальному розмірі 582, 16 грн до складу податкового кредиту та відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму.
26.11.2025 Господарський суд міста Києва залишив позов без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 26.11.2025 для усунення недоліків позовної заяви.
01.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
18.12.2025 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/14483/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
І. Фактичні обставини, встановлені судом.
19.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «ГАРАНТ», як підрядником (відповідач) та Акціонерним товариством «Миколаївобленерго», як замовником (позивач) укладено договір підряду №02/37, за умовами якого підрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботи за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконанні роботи.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 12.09.2025 ТОВ «Інжинірингова компанія «ГАРАНТ» змінило найменування на ТОВ «ПЛЕЙСІ» (відповідач).
Згідно пункту 1.2. договору №02/37 від 19.05.2021, виконанню підлягають роботи з відновлення елементів благоустрою (дорожнє покриття) на території м. Миколаєва при виконанні земельних робіт за адресою: пр. Богоявленський, 237/2 (код ДК 021-2015:45230000-8), згідно з кошторисною документацією (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору.
У відповідності до пункту 3.1. договору №02/37 від 19.05.2021, ціна договору є твердою та становить 2 910, 79 грн, окрім цього 20% ПДВ у сумі 582, 16 грн, а всього 3 492, 95 грн з ПДВ.
Строк виконання робіт до 30.06.2021. Строк дії договору до 31.08.2021 (пункт 4.2., 6.1. договору №02/37 від 19.05.2021)
Пунктами 5.1. та 5.2. договору №02/37 від 19.05.2021 передбачено:
- після завершення виконання робіт, підрядник протягом 5-ти робочих днів надає замовнику акт приймання-передачі виконаних робіт;
- замовник зобов`язаний прийняти виконані роботи протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання від підрядника акту приймання-передачі виконаних робіт. У випадку мотивованої відмови (в письмовій формі) замовника прийняти виконані роботи, сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і термінів їх виконання. Акт приймання-передачі виконаних робіт стає невід`ємною частиною цього договору з моменту його підписання.
30.07.2021 сторони підписали акт приймання-виконаних будівельних робіт за липень 2021 року на суму 3 492, 95 грн та підписали довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на зазначену суму.
Підпунктом 2.1.3. пункту 2.1. договору №02/37 від 19.05.2021 встановлено, що замовник зобов`язаний оплатити роботу підрядника в порядку, розмірі та строки зазначені в цьому договорі, а підпунктом 2.4.2. пункту 2.4. передбачена, що підрядник має право отримати оплату за договором, у розмірі та строки, визначені цим договором.
Відповідно до пункту 3.2. договору №02/37 від 19.05.2021, оплата за договором здійснюється замовником протягом 30 банківських днів після підписання замовником акту приймання-передачі виконаних робіт.
30.09.2021 відповідачем виставлений позивачу рахунок на оплату №30 від 09.08.2021 на суму 3 492, 95 грн з ПДВ, який оплачений останнім 11.08.2021 згідно платіжної інструкції №4473.
Згідно підпунктом 2.3.7. пункту 2.3. договору №02/37 від 19.05.2021, підрядник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Позивач стверджує, що відповідач не зареєстрував податкову накладну, а тому надіслав відповідачу вимогу вих.№01/01-26-4992 від 23.10.2025 про відшкодування збитків у зв`язку з не реєстрацією податкової накладної у розмірі суми ПДВ, а саме 582, 16 грн. 
Однак, відповідач збитки позивачу не відшкодував.
З огляду на викладене, позивач звертається до суду з вимогою стягнути з відповідача суму завданих збитків у розмірі 582, 16 грн.
ІІ. Предмет та підстави позову.
Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених збитків за не реєстрацію зі сторони відповідача податкової накладної в ЄРПН за виконані підрядні роботи у розмірі ПДВ - 582, 16 грн.
Юридичними підставами позову є стаття 22 Цивільного кодексу України.
Фактичними підставами позову є не зареєстрована податкова накладна в ЄРПН.
ІІІ. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не зареєстрував податкову накладну в ЄРПН за виконанні підрядні роботи, у зв`язку з чим, позивач втратив право на віднесення до податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 582, 16 грн.
IV. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.
У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС та з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.12.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, а саме: м. Київ, вул. Братиславська, буд. 52.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи повернення поштового відправлення, ухвала суду від 18.12.2025 була повернена до Господарського суду міста Києва 16.01.2026 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно із частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.
Також у відповідності до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Окрім цього, в ухвалі від 18.12.2025 суд повідомляв відповідача, що у відповідності до статті 6 та статті 42 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України № 3200-ХІ, що введений в дію 18.10.2023 відповідач зобов`язаний зареєструвати «Електронний кабінет» в ЄСІТС. 
Однак, позивач не виконав обов`язок, який передбачений частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України щодо реєстрації «Електронного кабінету» в ЄСІТС.
Також, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.
Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 у справі №910/14483/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідач правом на подання відзиву в даній справі не скористався.
Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи №910/14483/25, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, втім відзив або заяву про продовження/поновлення строку для його подання до суду не подав, а відтак, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.
V. Оцінка доказів судом та висновки суду.
З урахуванням предмету позовних вимог їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:
- чим підтверджується факт відсутності реєстрації податкової накладної?
- чи є обов`язок відповідача з реєстрації податкової накладної?
- чи виконано відповідачем, як підрядником, обов`язок щодо реєстрації податкової накладної, ПДВ за якими складає 582, 16 грн?
- чи підтверджені наявність та розмір збитків, що підлягають відшкодуванню?
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав.
Договір, укладений між сторонами, є договором підряду, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (часина 1-2 стаття 837 Цивільного кодексу України).
Як підтверджено матеріалами справи, 19.05.2021 між сторонами укладено договір підряду №02/37, згідно пункту 1.1. якого відповідач зобов`язується на свій ризик виконати роботи за завданням позивача, а позивач зобов`язується прийняти і оплатити виконанні роботи.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 стаття 846 Цивільного кодексу України).
Зі змісту договору №02/37 від 19.05.2021 вбачається, що строк виконання робіт до 30.06.2021.
У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (часина 1, 3 стаття 843 Цивільного кодексу України).
В договорі №02/37 від 19.05.2021 сторони узгодили, що ціна є твердою та становить 2 910, 79 грн, крім цього 20% ПДВ у сумі 582, 16 грн, а всього 3 492, 95 грн з ПДВ.
Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (частина 1 стаття 853 Цивільного кодексу України).
30.07.2021 сторони на у порядку пунктів 5.1. та 5.2. договору №02/37 від 19.05.2021 без заперечень підписали акт приймання-виконаних будівельних робіт за липень 2021 року та довідку про вартість виконаних будівельних робіт, в яких зазначена сума, яка передбачена у пункті 3.1. зазначеного договору, а саме 3 492, 95 грн.
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина 1 стаття 854 Цивільного кодексу України).
Позивач на виконання пункту 3.2. договору №02/37 від 19.05.2021 здійснив оплату виконаних відповідачем робіт у розмірі 3 492, 95 грн, з яких 582, 16 грн ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №4473 від 11.08.2021, копія якої знаходиться в матеріалах справи.
Вищезазначені обставини не заперечуються відповідачем.
Згідно підпунктом 2.3.7. пункту 2.3. договору №02/37 від 19.05.2021, підрядник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (пункт 201.1. стаття 201 Податкового кодексу України).
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7. стаття 201 Податкового кодексу).
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису (пункт 187.1. стаття 187 Податкового кодексу України).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10. стаття 201 Податкового кодексу України).
Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду (пункт 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України).
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:1) дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; 2) дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2. статті 198 Податкового кодексу України).
До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт 198.1. статті 198 Податкового кодексу України).
Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної в ЄРПН покупцем послуг, а тому суд приходить до висновку, що з огляду на положення статті 201 Податкового кодексу Укарїни саме на відповідача (як виконавця за договором) покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом (стаття 525, 526, 599, 610 Цивільного кодексу України).
Позивач стверджує, що відповідач в порушення приписів Податкового законодавства України та підпункту 2.3.7. пункту 2.3. договору №02/37 від 19.05.2021 не оформив та не зареєстрував податкову накладну в ЄРПН, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредит та відповідно скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 582, 16 грн.
В пункті 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2023 у справі №908/1568/18 Верховний Суд звернув увагу, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Натомість, належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення контрагентом за договором обов`язку щодо складання та реєстрації податкових накладних.
В пункті 5.14. постанови від 07.06.2023 у справі №916/334/22 Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду зазначив: «Верховний Суд звертає увагу, що хоча обов`язок відповідача зареєструвати податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, але у разі визначення такого обов`язку у господарському договорі такий обов`язок стає також господарсько-договірним зобов`язанням перед позивачем, і саме невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків».
Судом взято до увагу, що постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.12.2023 у справі №926/3347/22 частково відступлено від висновків викладених в постанові від 07.06.2023 у справі №916/334/22 шляхом їх уточнення, які полягають в тому, що обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних, можуть підтверджуватися не тільки матеріалами відповідної перевірки контролюючим органом, а й, зокрема, податковими накладними, розрахунками коригування тощо; господарський суд має повноваження самостійно надавати оцінку правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності відповідача, зокрема стосовно відповідності його дій чи бездіяльності при виконанні зобов`язання податковому законодавству України, якщо це необхідно для вирішення спору.
Крім того, суд зазначає, що постановою Об`єднаної палати КГС ВС від 06.02.2026 у справі № 904/2953/24 зроблено висновок про те, що обов`язок зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед контрагентом в договірному зобов`язанні, а отже невиконання відповідачем зобов`язання, яке виникає не перед контрагентом за договором, а з податкових відносин, не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції. Разом з тим, Верховний суд зробив висновок, що у випадку, якщо позивач доведе свій майновий інтерес до формування податкового кредиту, у випадку не реєстрації (порушення строків реєстрації) податкової накладної, не вчинення дій щодо реєстрації податкової накладної, що передбачені чинним податковим законодавством, може призвести до збитків у позивача, які позивач має доводити в порядку статті 22 ЦК України.
Суд констатує, що сторони в умовах договору №02/37 від 19.05.2021 узгодили, що підрядник, тобто відповідач зобов`язаний реєструвати податкові накладні в ЄРПН, що повністю відповідає вимогам Податкового Кодексу України. 
Відтак, сторони в договорі передбачили обов`язок реєструвати податкові накладні в ЄРПН, у зв`язку з чим такий обов`язок здійснювати реєстрацію податкових накладних в межах даної справи є також господарсько-договірним зобов`язанням відповідача перед позивачем.
Окрім цього, в пункті 7.26. постанови від 01.12.2023 у справі №926/3347/22 постановою Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду звернув увагу, що як обов`язок платника податку скласти та зареєструвати податкову накладну, так і обов`язок особи, якою заподіяно шкоду, відшкодувати її (зокрема шляхом відшкодування збитків) передбачені законом (стаття 201 ПК, статті 1168, 1192 ЦК України), а тому не можуть встановлюватись договором. Отже, відносини сторін врегульовані не зазначеними умовами договору, а безпосередньо законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (пункт 4 частина 1 стаття 611 Цивільного кодексу України).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 стаття 22 Цивільного кодексу України).
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 стаття 22 Цивільного кодексу України).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 стаття 22 Цивільного кодексу України).
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 стаття 1166 Цивільного кодексу України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 1, 2 стаття 614 Цивільного кодексу України).
Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини, зокрема, шляхом оскарження рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в адміністративному порядку або в суді (відсутність вини буде підтверджуватися рішенням, ухваленим на користь платника податку, яке набрало законної сили і фактом реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН на виконання такого рішення) (пункт 55 постанови Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №914/2524/21).
Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Таким чином, відповідач, у порушення вимог пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України, не зареєстрував податкову накладну, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 582, 16 грн.
З огляду на викладене, у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками позивача. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.
Крім того, факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни (пункт 5.27. постанови Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 07.06.2023 у справі №916/334/22).
Матеріали справи не містять доказів, що відповідачем вчинялись дії з реєстрації податкової накладної в ЄРПН.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідач в свою чергу не надав суду заперечень, які в свою чергу могли спростували мотиви, аргументи позивача та вище встановлені обставини. Також відповідач не надав доказів реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на викладене, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 582, 16 грн збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
VI. Розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За таких обставин, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на відповідача.
Заяв та клопотань щодо розподілу інших судових витрат від позивача до суду не надходило.
Керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛЕЙСІ» про стягнення 582, 16 грн - задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛЕЙСІ» (02161, м. Київ, вул. Братиславська, буд. 52; ідентифікаційний код: 42410034) на користь Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, буд. 40; ідентифікаційний код: 23399393) збитки у розмірі 582 (п`ятсот вісімдесят дві) грн 16 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 ( дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких