ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/122/26 Справа № 206/6081/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року в цивільній справі номер 206/6081/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів у сфері надання комунальних послуг, 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів у сфері надання комунальних послуг, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є наймачем житлового приміщення 22, розташованого у будинку АДРЕСА_1 (квартира не приватизована, будинок знаходиться на балансі КП «ЖГ Самарського району» Дніпровської міської ради. В квартирі зареєстровані 4 особи: позивач ОСОБА_1 , 1956 року народження, дружина - ОСОБА_2 , 1959 року народження, сини - ОСОБА_3 , 1978 року народження, та ОСОБА_4 ,1985 року народження. На даний час в квартирі мешкають лише позивач з дружиною. Старший син ОСОБА_5 не проживає в квартирі з 1998 року, оскільки після одруження переїхав жити до дружини за адресою: АДРЕСА_2 . Після розлучення у 2005 році він переїхав жити до АР Крим, де й мешкає по теперішній час. Молодший син ОСОБА_6 не мешкає в квартирі з 2018 року, після одруження переїхав жити до дружини за адресою: АДРЕСА_3 . На думку позивача, відповідачі намагаються стягнути борг за надання комунальних послуг у виді водопостачання та водовідведення з 4 осіб, а не з 2. Також зазначає, що лічильник на постачання води встановлений ним самостійно під час ремонту, але відповідач відмовився оформляти заяву на його узаконення, посилаючись на те, що спочатку треба погасити заборгованість в повному обсязі, а потім вони все оформлять належним чином. Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради вважає, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї порушують вимоги закону, плату за послуги не сплачують, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 95749,34 грн.
Позивач просив суд:
- визнати такими, що не сплаті водопостачання та водовідведення з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з їх не проживанням у квартирі АДРЕСА_4 понад встановленого строку;
- визнати таким, що сплату за комунальні послуги, а саме: водопостачання та водовідведення Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» слід стягувати з 2-х осіб, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» встановити та опломбувати лічильник холодної води та оформити належним чином документи.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів у сфері надання комунальних послуг - відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального права і недотриманням норм процесуального права.
КП «Дніпроводоканал» намагається стягувати з позивача борг за надання комунальних послуг у виді водопостачання та водовідведення (крім постачання теплової енергії) з 4 (чотирьох) осіб, а не з 2 (двох), як цього вимагає діюче законодавство, де сказано, що споживач може не оплачувати вартості комунальних послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період своєї тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів.
Факт не проживання і не користування комунальними послугами збоку синів позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджений як документами так і свідками, крім того, не може споживач комунальних послуг двічі платити за одну і ту ж послугу.
За розрахунками позивача, сума заборгованості перед КП «Дніпроводоканал» може бути лише за останні три роки і складатиме за період з листопада 2021 року по жовтень 2024 року - 36613,64 грн. (96850,82 грн - 60237,18 грн = 36613,64 грн), а якщо судом будуть застосовані вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення боргу з 2-х осіб, а не з 4-х, то сума боргу повинна складати половину, тобто - 18306,82 грн (36613,64 грн : 2 = 18306,82 грн) і яка повинна бути стягнута за рішенням суду.
Також є помилковою позиція суду щодо обрання позивачем неналежного способу захисту його цивільних прав та інтересів щодо зобов`язання КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради визнати, що сплату за комунальні послуги слід стягувати з 2-х осіб та комунальні послуги з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що не підлягають оплаті у зв`язку з їх не проживанням у квартирі, встановити та опломбувати лічильник холодної води та оформити належним чином документи не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а визначено іншим порядком, а фактичні обставини, із наявністю або відсутністю заборгованості позивача за житлово-комунальні послуги є предметом доказування при пред`явлені відповідачем позову при їх стягненні.
Від КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, залишити без змін рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2024 року у справі №206/608/24, судові витрати покласти на позивача.
Відповідно до бази даних підприємства за адресою: АДРЕСА_5 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 . Нарахування плати за послуги водопостачання та водовідведення проводились на 4 особи по затвердженим нормам та тарифам. 
Кількість зареєстрованих осіб підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні будинку.
Позивач або інші члени його родини за адресою: АДРЕСА_5 не звертались з відповідною заявою до КП «Дніпроводоканал». Саме по собі звернення до суду з позовом не може слугувати доказом дотримання норм Правил №690 з боку споживача.
Отже, в даному випадку, КП «Діпроводоканал» не вчиняв будь-яких порушень прав споживача послуг, оскільки відповідних звернень до підприємства не надходило (доказів таких звернень матеріали справи не містять).
Оскільки КП «Дніпроводоканал» не зверталось до суду з вимогами стягнення боргу за послуги водопостачання та водовідведення, тому підстав застосування наслідків пропусків стоку позовної давності та стягнення з членів сім`ї позивача боргів тільки за останні три роки не має законних підстав.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
У судовому засіданні апеляційного суду представник КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради Яріз О.А. апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач Комунальне підприємство «Коменергосервіс» Дніпровської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явилось, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином (а.с. 151, 158).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача.
Заслухавши суддю – доповідача, позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровані ОСОБА_1 (уповноважений власник), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (син), що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04 грудня 2024 року (а.с. 37).
З рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2012 року (справа №436/3011/12) вбачається, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» заборгованість за теплову енергію за період з 15.11.2008 року по 15.11.2011 року в сумі 1647,50 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 214,60 гривень. В іншій частині позовних вимог – відмовлено (а.с. 20).
На підтвердження непроживання сина ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_6 суду позивачем надано:
- копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 , виданого 05 жовтня 2018 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 18);
- договір купівлі-продажу квартири від 22 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О., зареєстрований в реєстрі за №1083, відповідно до якого ОСОБА_7 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19).
Станом на 16 грудня 2024 року за особовим рахунком НОМЕР_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , нараховано заборгованість, зокрема за послуги з теплопостачання в сумі 71889,75 грн. (а.с. 47-51).
Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надано інформацію про заборгованість ОСОБА_1 за послуги водопостачання та водовідведення, за адресою: АДРЕСА_5 , за період з листопада 2021 року по жовтень 2024 року. Станом на листопад 2021 року заборгованість складає 60237,18 грн. Станом на жовтень 2024 рік заборгованість 96850,82 грн (а.с. 85-88).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обрання позивачем неналежного способу захисту.
Апеляційний суд погоджується зі вказаним вище висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належить - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.
Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Стаття 9 частина 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає порядок оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Згідно до п. 111 п. 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690, споживач зобов`язаний інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (за відсутності приладів обліку). Якщо період відсутності споживача та інших осіб перевищує шість місяців, споживач для реалізації права на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду зобов`язаний надавати виконавцю оновлену заяву з відповідними підтвердними документами в електронній або паперовій формі.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 а саме: у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.
Відповідно до розділу III Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва житлово-комунального господарства України від 12 жовтня 2018 року № 270, власник приміщення у будівлі, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, власник будівлі, в якій окреме приміщення не є самостійним об`єктом нерухомого майна, подає виконавцю відповідної комунальної послуги або визначеній власником (співвласниками) будівлі іншій особі, яка здійснює розподіл між споживачами обсягів комунальних послуг письмову заяву в довільній формі про прийняття вузла розподільного (приладу - розподілювача теплової енергії) на абонентський облік. Підтверджень того, що позивач звертався з відповідною заявою до відповідача матеріали справи не містять і відповідно до закону відповідач нараховує плату за комунальні послуги на 4 особи за затвердженими нормами та тарифами.
Норми ст. 21 Закону України «Про захист споживачів» визначають випадки порушення прав споживачів. А саме, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:
1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;
2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;
3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;
4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;
5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;
6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;
7) ціну продукції визначено неналежним чином;
8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.
Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі №910/10784/16 наведено наступний висновок: «Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування».
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19.
Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_6 , зареєстровані ОСОБА_1 (уповноважений власник), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (син), і це підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04 грудня 2024 року.
01.12.2021 року КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на офіційному сайті розмістив повідомлення про публічну пропозицію (оферту) у зв`язку з прийняттям Закону України від 03.12.2020 року №1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» та опублікував публічну пропозицію (оферту) про укладення Публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення для споживачів-власників (співвласників, користувачів) житлових та нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку, а також власників (користувачів) індивідуальних (садибних) житлових будинків. Договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному сайті КП «Дніпроводоканал» https://vodokanal.dp.ua/ співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, а власник (користувачів) індивідуального (садибного) житлового будинку не вчинив дій щодо відключення (відмови) від послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (за наявності). Індивідуальні споживачі у багатоквартирних житлових будинках, власники (користувачі) індивідуальних (садибних) житлових будинків, які фактично користуються послугами з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення або звертаються до КП «Дніпроводоканал» для отримання вказаних послуг, вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов Договору. У зв`язку з тим, що даний Договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). 
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, тому вважається користувачем послуг.
Рішенням виконкому міської ради №82 від 26.02.2013 року затверджено Порядок звільнення наймачів квартир та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за послуги холодного і гарячого водопостачання та водовідведення.
Відповідно до п. 1.2. Порядку у разі тимчасової відсутності одного або декількох членів сім`ї, за умови подання протягом місяця в районні дільниці КП «Дніпроводоканал» документів що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї, а саме:
- заява про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування;
- довідка підприємства-виконавця послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території про склад сім`ї із зазначенням усіх зареєстрованих осіб у квартирі (приватному будинку);
- документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці відповідно до Закону України «Про свободу пересування»;
- для працюючих - довідка з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження);
- для виїжджаючих за межі України - копія документа із штампом про перетин кордону.
Відповідно до п. 2 Порядку перерахунок за послуги з холодного та гарячого водопостачання і водовідведення проводиться у випадку, передбаченому п. 1.2 цього Порядку, після надання документа, що підтверджує факт відсутності одного або декількох членів сім`ї, не пізніше місячного терміну.
На підтвердження непроживання сина ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_6 суду позивачем надано:
- копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 , виданого 05 жовтня 2018 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області;
- договір купівлі-продажу квартири від 22 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О., зареєстрований в реєстрі за №1083, відповідно до якого ОСОБА_7 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .
Станом на 16 грудня 2024 року за особовим рахунком НОМЕР_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , нараховано заборгованість, зокрема за послуги з теплопостачання в сумі 71889,75 грн.
Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надано інформацію про заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_5 , за період: листопад 2021 року - жовтень 2024 року. Станом на листопад 2021 року заборгованість складає 60237,18 грн. Станом на жовтень 2024 року заборгованість - 96850,82 грн.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач не звертався до відповідача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради із відповідною заявою про відсутність членів його сім`ї (синів), а також щодо реєстрації та пломбування встановленого лічильника холодної води. 
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки зобов`язання КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради визнати, що сплату за комунальні послуги слід стягувати з 2 осіб та визнати комунальні послуги з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що не підлягають оплаті у зв`язку з їх не проживанням у квартирі, встановити та опломбувати лічильник холодної води та оформити належним чином документи не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а визначено іншим порядком. Фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості позивача за житлово-комунальні послуги є предметом доказування при пред`явленні відповідачем позову про їх стягнення.
Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, не впливають на правильність ухваленого судового рішення, були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 березня 2026 року.
Судді: