ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року	Львів	Справа № 354/1372/25 пров. № А/857/3466/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О. І.,
Запотічного І. І.,
секретар судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області (головуючий суддя Остап`юк М.В.), ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Яремче 31 грудня 2025 року, у справі №354/1372/25 за позовом громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в особі територіального підрозділу Яремчанського відділу ЗМУ ДМС про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

20.10.2025 громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в особі територіального підрозділу Яремчанського відділу ЗМУ ДМС про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП.
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції входив з того, що постанова Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про адміністративне правопорушення МІФ 001608 прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а виявлені порушення позивачем не спростовано.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31 грудня 2025 року та позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у його діях відсутні порушення норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки на даний час зупинено строки надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру, що в свою чергу виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП.
В судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та рішення суду першої інстанції залишити в силі. Позивач до суду не з`явився, проте від повноважного представника надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого відмовлено за безпідставністю. 
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянином Російської Федерації (а.с. 5).
07 жовтня 2025 року головним спеціалістом Яремчанського відділу відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України Кушнірчук Х.В. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні (а.с. 6).
07 жовтня 2025 року постановою головного спеціаліста Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України Топольницькою Т.Р. на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП (а.с.5).
07 жовтня 2025 року т.в.о. начальника Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України Топольницькою Т.Р. прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 в країну походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 27 жовтня 2025 року (а.с. 35).
Позивач зазначаючи те, що у зв`язку із введенням воєнного стану та активними бойовими діями він не отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні, а також те, що має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань з політичних причин в російській федерації внаслідок висловлювання позиції щодо її агресії проти України та підтримки України, просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення МІФ 001608 від 07.10.2025 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773-VI).
Згідно з п.15 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI посвідка на тимчасове проживання це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI нелегальний мігрант це, зокрема, іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеною їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
За змістом ч.1-3 ст.3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок №322).
Пункт 1 Порядку №322 передбачає, що посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Згідно з п.16, 17 Порядку №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.
Відповідно до п.67 Порядку № 322 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.
При цьому, згідно з постановою від 28 лютого 2022 року №165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб» Кабінет Міністрів України постановив: 
1) зупинити строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні; 
2) поновити зупинені строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2022 року № 1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану» установлено, що:
посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам російської федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування;
іноземці або особи без громадянства, крім громадян російської федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2022 року № 1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» установлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам російської федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:
розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.
у разі звернення громадянина російської федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.
Водночас, згідно з пунктом 2 цієї постанови Кабінету Міністрів України зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються на:
осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6 та 9 частини другої та пунктами 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію»;
осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частинами четвертою, п`ятнадцятою, шістнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб;
осіб, що звернулися із заявами про продовження строку перебування в інших випадках, крім передбачених абзацами другим та третім цього пункту, якщо рішення за такими заявами приймаються Головою Державної міграційної служби або його заступниками.
Особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 р. до дня набрання чинності цією постановою (пункт 3 постанови № 1232).
З наведеного убачається, що законодавством унормовані правила перебування іноземців або осіб без громадянства на території України. Зокрема документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні є посвідка на тимчасове проживання, яка видається на певний строк, але не більше ніж на один рік. У разі закінчення строку дії посвідки іноземець або особа без громадянства можуть подати документи для оформлення нової посвідки, звернувшись не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.
У свою чергу, обов`язку іноземця дотримуватися строків звернення за обміном посвідки кореспондує обов`язок органу ДМС щодо прийняття у нього відповідних документів, їх розгляду та вирішення питання щодо подальшої легалізації перебування відповідної особи в Україні.
Отже, якщо іноземець не бажає залишати територію України, він зобов`язаний до спливу терміну перебування звернутися за продовженням строків перебування, подати заяву на посвідку при наявності законодавчих підстав, звернутися за дозволом на імміграцію тощо.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доказів звернення до міграційних органів позивачем не надано, як і не надано інших належних та допустимих доказів на вчинення дій щодо перебування на території України у встановлений Законом спосіб.
Крім того, позивач не надав в якості доказу до суду довідку про звернення за захистом в Україні, тому відсутні підстави вважати, що на нього поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового та тимчасового захисту».
З матеріалів справи убачається, що 07 жовтня 2025 року головним спеціалістом Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України Кушнірчук Х.В. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.
Отже, позивачем порушено покладений на нього чинним законодавством України обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.
При цьому, посилаючись на наявні в російській федерації обставини, що перешкоджають поверненню позивача до країни походження, сторона позивача не надала суду належних та достатніх доказів на підтвердження таких обставин щодо особи позивача.
Покликання апелянта на те, що території рф зазнаватиме жорстоких репресій за свою проукраїнську позицію, колегія суддів апеляційного суду до уваги не приймає, оскільки рішення про примусове повернення, яке іноземець виконує самостійно, передбачає виїзд за межі території України не лише в країну походження, а і в третю країну, що спростовує побоювання повернення в країну походження.
Водночас в судовому засіданні представник відповідача повідомила, що позивач в січні 2026 року покинув територію України.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у спірних правовідносинах дійшов правильного висновку про те, що постанова Яремчанського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про адміністративне правопорушення МІФ 001608 прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а виявлені порушення позивачем не спростовано.
Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права у п.58 Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви необґрунтованості заявлених позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 229, 241, 272, 289, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31 грудня 2025 року у справі №354/1372/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 11.03.26