20.03.26
33/812/114/26

Справа №490/9930/25 
Провадження № 33/812/114/26
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А
Іменем України
20 березня 2026 року       м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Базовкіної Т.М.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 клопотання потерпілого ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, яку ухвалив суддя Центрального районного суду м Миколаєва Лященко В.Л. у приміщенні цього суду 29 січня 2026 року, якою провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, 

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №516016 від 17 листопада 2025 року, водій ОСОБА_1 17 листопада 2025 року о 17 год. 05 хв., місто Миколаїв, вулиця Аркасівська, 15, керував транспортним засобом «Peugeot», номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті з вулицею Марка Кропивницького був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, своєчасно не відреагував на її зміну та при виникненні перешкоди у вигляді транспортного засобу «Mitsubishi», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який знаходився на перехресті, не вжив заходів для зменшення швидкості до зупинки, в результаті чого відбулося зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3.б., 12.3 Правил дорожнього руху. 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейським як вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачені ст. 124 КУпАП. 
Постановою Центрального районного суду м Миколаєва від 29 січня 2026 р. провадження у справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
24 лютого 2026 р. потерпілий ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до суду апеляційну скаргу на постанову Центрального районного суду м Миколаєва від 29 січня 2026 р., в якій містилося клопотання про його поновлення. 
Клопотання про поновлення строку ОСОБА_2 мотивував тим, що копію постанови суду він отримав засобами поштового зв`язку 14 лютого 2026 р. 
В судове засідання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені відповідно до положень статті 277-2 КУпАП шляхом направлення повісток засобами поштового зв`язку, відповідно до зворотних поштових повідомлень щодо вручення рекомендованих відправлень, ОСОБА_3 судову повістку/, ОСОБА_2 її не отримав, згідно відмітки працівника пошти щодо причин невручення – «Адресат відсутній». 
Про причини неявки в судове засідання учасники провадження суду не повідомили. 
На адресу електронної пошти Миколаївського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій він повідомив, що не має можливості прибути в судове засідання, призначене на 20 березня 2026 року на 9.05 год, та просить провести розгляд справи у його відсутність.
За такого апеляційний суд вважає повідомлення учасників провадження належним, таким, що відповідає вимогам частини 5 статті 294 КУпАП. 
Тому апеляційний суд з урахуванням положень частини 1 статті 268, частини 6 статті 294 КУпАП, вважає за можливе розглядати клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілого.
Вивчивши матеріали адміністративної справи в межах, необхідних для вирішення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд вважає, що немає підстав для задоволення цього клопотання з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.
Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» виснував, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду справ про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. 
За загальним правилом (відповідно до ч. 2статті 294 КУпАП) перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови суду першої інстанції, а підстави його поновлення у разі пропуску пов`язані з доведенням цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно нею протоколу про адміністративне правопорушення, розгляду справи в суді та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів або наявність інших об`єктивних причин, що стали перешкодою для вчасного подання апеляційної скарги.
В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Інститут строків в справах про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах «Александр Шевченко проти України» п. 27, та «Трух проти України»). 
Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому в розумінні положень статті 294 КУпАП строк, передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який апеляційний суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Втім, оцінюючи обставини звернення ОСОБА_2 з клопотанням про поновлення строку на оскарження постанови суду від 29 січня 2026 р. з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень статті 294 КУпАП слід врахувати, що вказаною нормою встановлено строки звернення до апеляційного суду в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, зокрема поновлення порушених прав заявника, який повинен діяти добросовісно.
Апеляційний суд не приймає як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені заявником, з наступних міркувань. 
У справі «Індепендент ньюс енд медіа» та «Індепендент ньюспейперс» проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу остаточності рішень. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.
Як вбачається з матеріалів справи, постанова судді першої інстанції відносно ОСОБА_1 була винесена 29 січня 2026 р. за його відсутності та відсутності потерпілого ОСОБА_2 та його представника. 
На а.с.14-15 міститься заява представника потерпілого – Дідняк І.А. про ознайомлення з матеріалами справи, подана через підсистему «Електронний суд» 22 грудня 2025 р. До заяви додані підтвердження повноважень на представництво інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції (ордер серії ВЕ№1176497 від19 грудня 2025 р.). Крім того, 23 грудня 2025 р. представник Яшнікова Є.О. через підсистему «Електронний суд» подала заяву про відкладення розгляду справи для надання можливості надати відеодокази та внести її РНОКПП до справи, надавши цим доступ до матеріалів справи в електронному вигляді (а.с.19). 21 січня 2026 р. адвокат Дідняк І.А. особисто подала через канцелярію суду заяву, в якій вона просила суд розглянути справу у її відсутність, надаючи стислі пояснення щодо ДТП, а також просила долучити до матеріалів справи диск з відеокамер спостереження, який містить сам момент ДТП (а.с.30). 
За такого потерпілий ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд справи судом першої інстанції, в судове засідання не з`явився, доручив представництво своїх інтересів професійному правнику, яка також в судове засідання не з`явилася.
З огляду на положення статті 294 КУпАП щодо строку оскарження постанови судді місцевого суду останнім днем на подання апеляційної скарги було 07 лютого 2026 року.
Відповідно до частин 1-3 статті 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
В матеріалах справи наявний супровідний лист про направлення копії постанов судді потерпілому (а.с. 38).
ОСОБА_2 згідно змісту клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарженні постанови вказав, що копію оскаржуваної постанови судді отримав поштою 14 лютого 2026 року. Проте, як на думку суду, сама по собі ця обставина не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Так, матеріали справи не містять заяви потерпілого про надіслання йому копії постанови за наслідками розгляду справи, або заяви від його представника про таке, як то передбачено ч. 2 ст. 285 КУпАП.
При цьому у клопотанні про поновлення строку не наведено обставин, за яких ОСОБА_2 , який знав про розгляд справи, мав представника в суді - адвоката, був позбавлений можливості отримати копію постанови судді протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження або подати заяву про надіслання йому копії, тобто діяти в порядку, передбаченому ч 2 ст. 285 КУпАП, положення якої щодо надання копій постанов суду у справах про адміністративні правопорушення потерпілим є загальнодоступними та відомими, та, відповідно, подати апеляційну скаргу з дотриманням законодавчо встановленого строку. 
Разом з тим, діюче законодавство передбачає надсилання судом копії постанови про адміністративне правопорушення потерпілому саме на його прохання. 
Натомість, з матеріалів справи встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 був обізнаний про перебування на розгляді у Центральному районному суді м. Миколаєва вказаної справи, оскільки його представник надавала до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи, її відкладення та розгляд справи без її участі. 
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що потерпілий ОСОБА_2 не був позбавлений можливості цікавитись, на якому етапі розгляду перебуває справа, а також результатами такого розгляду. Також апеляційний суд враховує, що отримавши копію оскаржуваної постанови суду 14 лютого 2026 року, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу засобами поштового лише на одинадцятий день після отримання копії постанови (24 лютого 2026 року), поважних причин такого зволікання він не навів. 
Зважаючи, на принцип диспозитивності, який передбачає, що кожна особа користується своїми правами на свій власний розсуд і використовує той обсяг прав, передбачений КУпАП, який вважає за потрібне, та враховуючи обізнаність потерпілого ОСОБА_2 про розгляд справи в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення її до суду в межах встановленого КУпАП строку. При цьому, обставини, на які посилається особа, яка подає апеляційну скаргу, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації потерпілою своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів. 
До того ж, як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація в якому є загальнодоступною та безкоштовною, оскаржувана постанова була надіслана судом 29 січня 2026 року та забезпечено надання загального доступу до тексту постанови 02 лютого 2026 року. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейським судом з прав людини наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, чого не було зроблено особою, в інтересах якої подана апеляційна скарга, у даній справі.
Отже, потерпілий ОСОБА_2 не надав апеляційному суду переконливих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. За таких обставин суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянтом був пропущений без поважних причин та не підлягає поновленню.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Відмовити потерпілому ОСОБА_2 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 січня 2026 року, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційну скаргу разом з додатками повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суд         Т.М.Базовкіна