П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/9457/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Голуб В.А. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року (суддя Хурса О.О., м. Одеса, повний текст рішення складений 21.05.2025) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

31.03.2025 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.03.2021 №Ф-10667-51.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
На думку апелянта, судом першої інстанції помилково не враховано, що на фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період 01.01.2017-19.01.2021 в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок у загальному розмірі 37 788,74 грн.
Також апелянт зазначив, що Одеським окружним адміністративним судом не враховано, що згідно наданих позивачем довідок Форми ОК-5 та ОК-7 встановлено, що у травні, червні, серпні, вересні, 2018 року та лютому, серпні - грудні 2019 року позивачем не було сплачено єдиного внеску. За 2020 рік дані в наданих довідках відсутні.
Окремо апелянт вважає, що трудовий договір від 07.09.2020, наданий позивачем - не є підтвердженням сплати позивачем єдиного внеску, або підставою для його не сплати в розумінні Закону №2464.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За наявними у справі матеріалами колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 з 09.02.2007 зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Одеській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування з 09.02.2007.
За період 01.01.2017-19.01.2021 роки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок у загальному розмірі 37 788,74 грн., а саме: - 09.02.2018 – 8448 грн. за 2017 рік; - 19.04.2018 – 2457,18 грн. за 1 квартал 2018 року; - 19.07.2018 – 2457,18 грн. за 2 квартал 2018 року; - 19.10.2018 – 2457,18 грн. за 3 квартал 2018 року; - 21.01.2019 – 2457,18 грн. за 4 квартал 2018 року; - 12.04.2019 – 2754,18 грн. за 1 квартал 2019 року; - 19.07.2019 – 2757,18 грн. за 2 квартал 2019 року; - 21.10.2019 – 2757,18 грн. за 3 квартал 2019 року; - 20.01.2020 – 2757,18 грн. за 4 квартал 2019 року; - 21.04.2020 – 2078,12 грн. за 1 квартал 2020 року; - 20.07.2020 – 1039,06 грн. за 2 квартал 2020 року; - 19.10.2020 – 3178,12 грн. за 3 квартал 2020 року; - 19.01.2021 – 2200,00 грн. за 4 квартал 2020 року.
На підставі вище викладеного Головним управління ДПС в Одеській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10667-51 від 10.03.2021 на суму 37788,74 грн.
Вважаючи зазначену Вимогу про сплату боргу протиправною, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не здійснював підприємницьку діяльність та по теперішній час був найманим працівником і його роботодавці сплачували ЄСВ замість нього.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в розумінні Закону України "Про збір облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у період з 2017-2023 роки страхові внески за позивача сплачувались роботодавцями, як за найманого працівника, що підтверджено витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за весь період Форми ОК-5

Проте колегія суддів не може повністю погоддитися з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, в частині другої статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон №2464-VI-VI), згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 якого платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відтак, платниками єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску є фізичні особи-підприємці, незалежно від отримання ними доходу (прибутку).
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.
Втім, проаналізувавши положення Закону №2464-VI, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19 виклав правовий висновок, згідно з яким особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.03.2021 №Ф-10667-51 у зв`язку із наявністю заборгованості по єдиному внеску у сумі 37788,74 грн. за період з 2017 по 2020 роки.
Скасовуючи спірну вимогу суд першої інстанції виходив з того, що у період з 2017-2023 роки страхові внески за позивача сплачувались роботодавцями, як за найманого працівника, що підтверджено витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за весь період Форми ОК-5.
Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме з наданих позивачем довідок Форми ОК-5 та ОК-7 вбачається, що у травні, червні, серпні, вересні, 2018 року та лютому, серпні - грудні 2019 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачено не було. За 2020 рік дані в наданих довідках відсутні.
Таким чином, підстав для скасування спірної вимоги в частині нарахування заборгованості по єдиному внеску за вказані періоди позивачем не доведено.
Враховуючи розмір єдиного внеску (22 відсотки) мінімальна сума єдиного внеску на місяць для фізичних осіб - підприємців у 2018 році становила 819,06 грн. (3723,00 х 22 відсотки); у 2019 році – 918,06 грн. (4713,00 х 22 відсотки); у 2020 році становить 1039,06 грн. (4723,00 х 22 відсотки), а з вересня 2020 року у сумі 1100,00 грн. (5000 х 22 відсотки), спірна вимога є законною на суму 18921,02 грн., а саме:
- 19.07.2018 – 2457,18 грн. за 2 квартал 2018 року (819,06 грн. х 2 міц.); 
- 19.10.2018 – 2457,18 грн. за 3 квартал 2018 року (819,06 грн. х 2 міц.);
- 12.04.2019 – 918,06 грн. за 1 квартал 2019 року (918,06 грн. х 1 міц.);
- 21.10.2019 – 1836,12 грн. за 3 квартал 2019 року (918,06 грн. х 2 міц.);
- 20.01.2020 – 2757,18 грн. за 4 квартал 2019 року (918,06 грн. х 3 міц.); 
- 21.04.2020 – 2078,12 грн. за 1 квартал 2020 року; 
- 20.07.2020 – 1039,06 грн. за 2 квартал 2020 року; 
- 19.10.2020 – 3178,12 грн. за 3 квартал 2020 року; 
- 19.01.2021 – 2200,00 грн. за 4 квартал 2020 року.
Резюмуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не може бути повністю визнано законними і обґрунтованими, оскільки суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив належним чином доводи позивача та не надав правової оцінки діям відповідача у спірних правовідносинах. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивачем сплачено за подання позову до адміністративного суду судовий збір у мінімальному розмірі, новий розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року скасувати в частині визнання протиправною та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.03.2021 №Ф-10667-51 у розмірі 18867,72 грн. та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
В інший частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 статті 12, статті 257 та ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя В.А. Голуб

Суддя Ю.В.Осіпов