Справа № 191/4591/25 
Провадження № 2-о/191/118/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Синельникове 
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючої судді – Форощук С.А. 
присяжних – Сівоха В.В., Заболотної Є.О.
представника заявниці – адвоката Білоусова Г.О.
за участю секретаря - Курбатової М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу окремого провадження за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи безвісно відсутнім,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявниці адвокат Білоусов Г.О. звернувся до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 , посилаючись на те, що з серпня 2008 року заявниця ОСОБА_1 проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Від спільного проживання з ОСОБА_2 заявниця має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2014 році після окупації РФ АРК Крим, ОСОБА_2 залишив сім`ю та поїхав в АР Крим з метою працевлаштування. У 2022 році після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, жодного разу ОСОБА_2 на зв`язок не вийшов, не телефонував, не писав, будь-яким іншим способом не повідомив про місце свого перебування. Заявниця намагалась з`ясувати місце знаходження ОСОБА_2 через його родичів та знайомих, які мешкають в АР Крим, однак, жодної інформації отримати не вдалось. З метою розшуку ОСОБА_2 вона у травня 2023 року звернулась до Синельниківського РУП ГУНПУ в Дніпропетровській області. Водночас, встановити місцезнаходження ОСОБА_2 органам поліції не вдалось.
Станом на сьогодні заявниця одна виховує та утримує сина ОСОБА_3 , який має право на оформлення документів, як громадянин України. Водночас, отримати паспорт громадянина України ОСОБА_3 позбавлений можливості, оскільки відсутні документи його батька ОСОБА_2 .
Враховуючи вищевикладені обставини просить суд, визнати  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Самарканд республіка Узбекистан – безвісно відсутнім.
В судовому засіданні представник заявниці, адвокат Білоусов Г.О. вимоги заявниці підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві.
У судове засідання представник заінтересованої особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не з`явилася, але завчасно надала заяву про розгляд справи без її участі, рішення прийняти на розсуд суду. 
Суд, заслухавши представника заявниці, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, зазначає наступне.
Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, виданого повторно 02.02.2021 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, батьком дитини вказаний ОСОБА_2 , громадянина України, матір`ю – ОСОБА_1 , громадянка Республіки Узбекистан, актових запис про народження № 23 від 25.08.2010 року.
Як вбачається з повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_4 , відомості про батька дитини – ОСОБА_2 записані на підставі спільної заяви про визнання батьківства № 31 від 25.08.2010 року.
Згідно з виконавчим листом, виданим Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області 30.06.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнення провадити з 10.07.2014 року.
У судовому засіданні досліджено відомості з Єдиного державного демографічного реєстру від 15.10.2025 року, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 з 21 жовтня 2003 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а також відомості з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери від 15.10.2025 року, згідно з якими відомості щодо реєстрації ОСОБА_2 , у якості внутрішньо переміщеної особи, відсутні. 
Відповідно до інформаційного листа Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.10.2025 року № 19/82760-25-вих, останній із зафіксованих перетинів ОСОБА_2 . Державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 08.11.2017 року по 20.10.2025 року, 26.02.209 року о 05-24 год. у пункті пропуску КПВВ Каланчак, напрям – виїзд (пішохід). 
Згідно з інформацією Синельниківськоо РУП ГУНПУ в Дніпропетровській області від 16.05.2023 року, в ході проведення оперативно- розшукових заходів під час яких перевірено ОСОБА_2 за інтегрованою міжвідомчою інформаційно-телекомукаційною системою щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, ОСОБА_2 не значиться. За обліками ДРАЦС актові записи про реєстрацію зміни анкетних даних, смерті відсутні. За даними КЗ «Дніпровське обласне бюро СМЕ «ДОР» серед трупів, що надійшли на розтин, в книгах реєстрації трупів ОСОБА_2 , а також в книзі звернень та доставлених до приймального відділення КНП «Синельниківська ЦМЛ «СМР» не значиться. Серед невпізнаних трупів, виявлених на території України впізнаний не був. В ході проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено, що згідно з наявних обліків ОСОБА_2 , як особа, яка притягується до кримінальної відповідальності на території України, як особа, яка відбуває покарання в місцях позбавлення волі, як особа, яка оголошена в розшук, чи як особа, яка стала жертвою злочину, не значиться. Відомостями про місцезнаходження ОСОБА_2 Синельниківське РУП ГУНП в Дніпропетровській області не володіє. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що із заявницею знайома приблизно з 2018 року, коли ОСОБА_1 почала приходити зі своїм сином до неї, підстригатись, через деякий час вони познайомились ближче і ОСОБА_1 неодноразово їй розповідала про свого співмешканця ОСОБА_2 , який є батьком її сина, повідомила, що протягом декількох років ОСОБА_2 виїжджав з м. Синельникове, де вони проживали з ОСОБА_1 на заробітки, а приблизно у 2018 році з заробіток так і не повернувся. ОСОБА_1 була змушена самостійно виховувати та забезпечувати їх сина. Також, свідок ОСОБА_5 додала, що ОСОБА_2 ніколи не бачила і не зустрічала.
Суд оцінюючи показання свідків приходить до висновку, що їх показання узгоджуються між собою, не суперечать іншим матеріалам справи та встановленим в ході судового засідання обставинам, а тому не викликають у суду сумнівів в їх достовірності та правдивості, водночас, підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених цими свідками у суду немає, дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні.
Цивільне процесуальне законодавство передбачає можливість зміни в судовому порядку правового статусу фізичної особи шляхом визнання її безвісно відсутньою чи оголошення її померлою, що визначено пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України. Необхідність у зміні правового статусу фізичної особи виникає у зв`язку з тим, що невизначеність правового становища особи, яка тривалий час відсутня у місці свого постійного проживання, створює певні перешкоди щодо реалізації суб`єктивних прав фізичними та юридичними особами, які перебувають із нею в певних правовідносинах.
Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).
Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).
У разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою у порядку статті 309 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.
Законодавець пов`язує визнання особи безвісно відсутньою зі встановленням відповідного юридичного складу, тобто сукупністю взаємопов`язаних юридичних фактів, що становлять предмет доказування.
Такою сукупністю юридичних фактів, тобто юридичним складом, є: 1) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; 3) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; 4) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).
При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №760/3112/16-ц, від 29 серпня 2019 року у справі №225/2576/17, від 22 листопада 2018 року у справі №225/882/17, від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17.
Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.
Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Повно та всебічно дослідивши докази у їх сукупності, з підстав, передбачених вказаними нормами права, з огляду на те, що на момент вирішення судом питання про задоволення заяви про визнання особи безвісно відсутньою вжиті заходи, спрямовані на встановлення місця перебування  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були безрезультатними, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання його безвісно відсутнім.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись ст.43 ЦК України, ст. ст. 263-268, 293-294,305-309 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи безвісно відсутнім про визнання особи безвісно відсутньою, задовольнити.
Визнати  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Самарканд республіка Узбекистан – безвісно відсутнім.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

 Суддя	  С. А. Форощук	

Присяжні        В.В. Сівоха

Є.О. Заболотна