ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/5267/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року (суддя Семененко М.О.) 
у справі №280/5267/25 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому, просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №083950025366 від 02.05.2025.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 справа № 1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020, із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2022, 2023, 2024 роки, починаючи з 24 квітня 2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, проте рішенням ГУ ПФУ у Чернігівській області протиправно відмовлено в призначенні пенсії з тих підстав що на дату звернення позивачка не досягла необхідного пенсійного віку. Позивачка вважає, що відповідач-1 неправомірно відмовив у призначенні пільгової пенсії, не взявши до уваги рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 02 травня 2025 року №083950025366 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 24 квітня 2025 року призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що з 23.01.2020 чинними є два закони, котрі одночасно і по-різному регламентують правила призначення пенсій за Списками, а саме: ст.13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та ч.2 ст.114 Закону №1058-IV в редакції Закону №2148-VIII. Суд зауважив, що в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно статті 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, оскільки у справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Оскільки судом встановлено наявність у позивачки права на пільгову пенсію та протиправність рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії позивачу, суд визнав, що єдиним правомірним варіантом поведінки суб`єкта владних повноважень за таких обставин є призначення позивачці пенсії.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Скаржник вказує, що вік позивачки на час звернення до пенсійного органу становить 53 роки, а відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV необхідною умовою для призначення пенсії є досягнення 55 років. Вважає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці прийнято правомірно, а отже скасуванню не підлягає. Зауважує, що суд не є органом, якому надані повноваження в сфері призначенні пенсії, суд не може підміняти компетентний орган та перебирати на себе функції призначення пенсії.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки згідно з доводами апеляційної скарги рішення суду першої оскаржується в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення виключно у вказаній частині. В іншій частині, яка сторонами не оскаржується, судове рішення в апеляційному порядку не переглядається.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає про таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 24.04.2025 позивачка – ОСОБА_1 , звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
За принципом екстериторіальності заява позивачки розглянута Головним управлінням ПФУ в Чернігівській області.
За результатами розгляду заяви позивачки та поданих документів ГУ ПФУ в Чернігівській області прийнято рішення від 02.05.2025 №083950025366 про відмову в призначенні позивачу пенсії.
Як вказано у цьому рішенні, вік заявниці становить 53 роки 3 місяці 27 днів. Страховий стаж - 34 роки 01 місяць 25 днів. До страхового стажу за наявними документами зараховано всі періоди. Пільговий стаж за Списком №2 - 18 років 17 днів. До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи. 
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
В призначенні пенсії на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 статті 114 Закону №1058-ІV відмовлено, оскільки заявниця не досягла віку 55 років.
Не погодившись з таким рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Спір між сторонами виник з приводу висновку пенсійного органу про недосягнення позивачкою встановленого законодавством для призначення пенсії за віком на пільгових умовах віку.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону №2148-VIII.
Таким чином, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.
Вирішуючи спір у цій справі, у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з такого.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, як то правильно зазначено судом першої інстанції.
Зі змісту спірного рішення пенсійного органу вбачається, що станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 - 24.04.2025 позивачка досягла віку 50 років (53 роки 3 місяці 27 днів), а отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що пенсійним органом протиправно відмовлено позивачці в призначенні пільгової пенсії за Списком №2 з підстави недосягнення нею необхідного пенсійного віку, тому оскаржуване рішення пенсійного органу від 02.05.2025 № 083950025366 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню. 
Також враховуючи, що пенсійним органом встановлено, що позивачка на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, мала страховий стаж у розмірі 34 роки 01 місяць 25 днів, з яких пільгових стаж за Списком №2 - 18 років 17 днів, суд першої інстанції обґрунтовано вказав про наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивачці.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи скаржника про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу шляхом зобов`язання його вчинити дії, оскільки такі повноваження пенсійним органом вже реалізовано самостійно шляхом прийняття оскаржуваного рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи, а суб`єктом звернення дотримано всі умови згідно закону для прийняття позитивного для нього рішення, що виключає право пенсійного органу діяти на власний розсуд.
Отже, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року у справі № 280/5267/25 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров