Справа №463/1306/26
Провадження №3/463/510/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року  м. Львів
Суддя Личаківського районного суду м. Львова – Стрепко Н.Л., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши об`єднані судом в одне провадження адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , українця, громадянина України, працюючого в ТОВ «Експерт з інженерних рішень» на посаді водія автотранспортних засобів, особи з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 29 січня 2026 року о 8 год. 59 хв. у м. Львові на вул. Кульпарківська, 158, керуючи автомобілем «Citroen Berlingo», р.н. НОМЕР_2 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не реагував на її зміну, здійснюючи маневр обгону та змінюючи напрямок руху не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення із автомобілем «Ford Focus», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , котрий рухався у попутному напрямку, внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження, чим порушив вимоги пунктів 2.3.б, 10.1., 13.1. Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
Окрім того з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №582574 від 4 лютого 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 29 січня 2026 року о 8 год. 59 хв. у м. Львові на вул. Кульпарківська, 158, керуючи автомобілем «Citroen Berlingo», р.н. НОМЕР_2 , будучи учасником ДТП залишив місце події не повідомивши орган чи підрозділ поліції, чим порушив вимоги пункту 2.10.а Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. 
19 лютого 2026 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в якому просить врахувати обставини, що пом`якшують відповідальність, та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу, без застосування позбавлення права керування транспортними засобами.
Повідомляє, що матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовано ним добровільно та в повному обсязі до розгляду справи судом, що підтверджується розпискою потерпілого, потерпілий не має до нього будь-яких матеріальних чи моральних претензій. Вказує, що повністю визнає свою вину, щиро кається у вчиненому та зробив для себе належні висновки. При цьому зазначає, що його трудова діяльність безпосередньо пов`язана з керуванням транспортними засобами, офіційно працює водієм і право керування транспортними засобами є його основним джерелом доходу. Вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні неповнолітню дитину, крім того має встановлену інвалідність II групи, що обмежує його фізичні можливості та суттєво ускладнює можливість працевлаштування за іншими видами робіт. Вважає, що позбавлення його права керування транспортними засобами призведе до втрати роботи, основного джерела доходу та суттєво погіршить його матеріальне становище і можливість забезпечення сім?ї.
Також разом з клопотанням ОСОБА_1 подано письмові пояснення, в яких вказує зокрема, що свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнає повністю, факт порушення Правил дорожного руху не заперечує. При цьому зазначає, що місце дорожньо-транспортної пригоди він залишив без умислу уникнення відповідальності, а саме через неуважність зіткнення з іншим автомобілем сприйняв як шум від ящиків в кузові, які перевозив, намірів переховуватися або ухилятися від відповідальності не мав. Вказує, що автомобіль, яким він керував, є застрахований, тому він не мав жодного умислу уникати відповідальності чи відшкодування шкоди, після усвідомлення ситуації добровільно відшкодував потерпілому завдану матеріальну шкоду у повному обсязі до розгляду справи судом, потерпілий не має до нього будь-яких претензій.
В судовому засіданні 26 лютого 2026 року ОСОБА_1 підтримав подане клопотання та письмові пояснення, з мотивів, викладених у таких, щиро розкаявся та просив його суворо не карати, зазначив, що не мав умислу на залишення місця ДТП.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оглянувши матеріали справи, вивчивши наявні у ній докази, суд приходить до наступного.
Статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Зокрема підпунктом б) пункту 2.3. Правил дорожнього руху визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до підпункту 10.1. Правил перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
При цьому згідно з пунктом 13.1. Правил водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Так вина ОСОБА_1 в порушенні вказаних вище пунктів Правил дорожнього руху, та відтак у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №582565 від 4 лютого 2026 року, схемою дорожньо-транспортної пригоди від 29 січня 2026 року, рапортом поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 1 УПП у Львівській обл. ДПП молодшого лейтенанта поліції Роди О. від 29 січня 2026 року, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 29 січня 2026 року, письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від 4 лютого 2026 року, його клопотанням та письмовими поясненнями від 19 лютого 2026 року та поясненнями останнього, даними в судовому засіданні. 
Вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Водночас, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №582574 від 4 лютого 2026 року ОСОБА_1 також вміняється адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
Так статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Зокрема підпунктом а) та д) п. 2.10 Правил дорожнього руху України визначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, а також повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
З огляду на ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.
При цьому відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Однак, з наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснень, а також його письмових пояснень, наявних матеріалах справи, вбачається, що останній не мав умислу залишати місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, оскільки сприйняв звук зіткнення з іншим автомобілем як шум від ящиків, які перевозив в кузові автомобіля, про що свідчить в тому числі його подальша поведінка щодо відшкодування заподіяних збитків.
Так з копії розписки потерпілого ОСОБА_2 від 5 лютого 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 було відшкодовано останньому матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП 29 січня 2026 року, фінансових та майнових претензій потерпілий до нього не має.
При цьому згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-234495333 транспортний засіб «Citroen Berlingo», р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , був застрахованим, що виключає можливість наявності у нього умислу на залишення місця пригоди з метою уникнення від відповідальності. 
Будь-яких доказів на спростування пояснень ОСОБА_1 та на підтвердження наявності у нього умислу на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди адміністративні матеріали не містять та таких суду не надано.
Відтак протокол про адміністративне правопорушення та адміністративні матеріали не містять відомостей, які би вказували на наявність умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а саме про те, що ОСОБА_1 усвідомлював те, що він є учасником дорожньо-транспортної пригоди та пошкодив інший автомобіль, після чого умисно (задля уникнення відповідальності) покинув місце ДТП. 
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 7 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Таким чином наявні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на залишення місця транспортної пригоди, а відтак в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які достатні докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, приходжу до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП підлягає закриттю у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то враховуючи вищенаведене, особу правопорушника, тяжкість скоєного, щире розкаяння винного, усвідомлення ним негативних наслідків вчиненого та відшкодування завданої шкоди, суд вважає за можливе не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами та обмежитись накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.
Окрім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 17, 18, 33, 122-4, 124, 247, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрати йому покарання у виді адміністративного штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому даної постанови, а в разі її оскарження - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у визначений строк, постанова надсилається для примусового виконання, а штраф стягується у подвійному розмірі, тобто становитиме 1700 (одну тисячу сімсот) гривень. 
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя:          Стрепко Н.Л.