ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Львів	Справа №460/6871/25 пров. №А/857/27133/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року (головуючий суддя: Максимчук О.О., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-
встановив:
ОСОБА_1 , 14.04.2025 звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 172650010334 від 06.03.2025 про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати відповідача призначити з 01.02.2025 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Обґрунтовує позов тим, що звернулася 26.02.2025 до пенсійного фонду за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-ХІІ), однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в забрудненій зоні. Позивачка також вказує на те, що у неї наявний статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що є належним підтвердженням її проживання у забрудненій зоні станом на 01.01.1993 не менше трьох років, а тому рішення відповідача позивачка вважає протиправним і просить позовні вимоги задовольнити повністю.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рокитне Рокитнівського району Рівненської області та ІНФОРМАЦІЯ_2 досягнула віку 54 роки, є громадянкою України і має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується даними з копій паспорта позивача та посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим позивачу 01.03.1995 Рівненською обласною державною адміністрацією безстроково.
Відповідно до довідки Рокитнівської селищної ради від 13.03.2023 № 886 місцем реєстрації і постійного проживання позивачки в період з 26.04.1986 по 29.08.1988 та з 06.08.1993 на даний час є с. Рокитне Сарненського району Рівненської області, територія якого віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.
Відповідно до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 та довідки № 10 від 10.02.2025, виданої директором Березівського ліцею Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області, позивачка з 04.09.1992 по 02.01.1993 працювала на посаді вчителя української мови та літератури в Березівській середній школі. 
Територія с. Березове Сарненського району Рівненської області віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106.
Позивачка, 26.02.2025 звернулася до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.
З урахуванням принципу екстериторіальності вказану заяву позивачки про призначення пенсії розглянуто ГУ ПФУ в Сумській області та 06.03.2025 прийнято рішення № 172650010334 про відмову у призначенні пенсії за нормами статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання позивачки станом на 01.01.1993 у забрудненій зоні. У вказаному рішенні відповідачем зазначено про те, що довідкою № 886 від 13.03.2023 підтверджено факт проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 4 місяці 4 дні, загальний період проживання в такій зоні становить 31 рік 11 місяців 12 днів. У вказаному рішенні відповідачем також зазначено про те, що до періодів постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення зараховано всі періоди згідно довідки № 886 від 13.03.2023.
Позивачка не погоджується з таким рішенням відповідача, а тому звернулася до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідачів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підтвердженим періодом проживання (роботи) позивачки в забрудненій зоні є період з 26.04.1986 по 29.08.1988, з 04.09.1992 по 02.01.1993 та з 06.08.1993 по цей час, як це відображено у довідці Рокитнівської селищної ради від 13.03.2023 № 886 та трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_2 , що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина - 2 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ГУ ПФУ в Сумській області 06.03.2025 прийнято рішення № 172650010334 про відмову у призначенні пенсії за нормами статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання позивачки станом на 01.01.1993 у забрудненій зоні. У вказаному рішенні відповідачем зазначено про те, що довідкою № 886 від 13.03.2023 підтверджено факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 4 місяці 4 дні, загальний період проживання в такій зоні становить 31 рік 11 місяців 12 днів. У вказаному рішенні відповідачем також зазначено про те, що до періодів постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення зараховано всі періоди згідно довідки № 886 від 13.03.2023.
Так, відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу (для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».), та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.
Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції, враховуючи наведені висновки Верховного Суду та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, вважає помилковими покликання позивачки, що видача позивачці посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорія 3 Серії НОМЕР_1 від 01.03.1995 підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, оскільки наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки Рокитнівської селищної ради від 13.03.2023 № 886 місцем реєстрації і постійного проживання позивачки в період з 26.04.1986 по 29.08.1988 та з 06.08.1993 по цей час є с. Рокитне Сарненського району Рівненської області, територія цього населеного пункту віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.
Відповідно до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 та довідки № 10 від 10.02.2025, виданої директором Брезівського ліцею Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області, позивачка з 04.09.1992 по 02.01.1993 працювала на посаді вчителя української мови та літератури в Березівській середній школі. Територія с. Березове Сарненського району Рівненської області віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106.
Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно диплома від 24.06.1993 серії НОМЕР_3 , позивачка з 1988 навчалась в Рівненському державному педагогічному інституті, що в свою чергу підтверджує ту обставину, що вона фактично перебувала у вказаний період поза межами населеного пункту, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення та де позивач був зареєстрований (с. Рокитне Сарненського району Рівненської області).
Отже, оскільки позивачка навчалася у м. Рівне, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а тому період її навчання правомірно не зараховано до періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки факт реєстрації не підтверджує фактичне проживання (роботу) позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення, враховуючи навчання у Рівненському державному педагогічному інституті на денній формі навчанні та віддаленість місця навчання (м. Рівне) від м. Рокитне.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 460/6871/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська