ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
(додаткове)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року 	м. Харків	Справа № 922/4312/25 	

Господарський суд Харківської області у складі
судді Чистякової І.О. 
розглянувши заяву 3-го відповідача - ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу по справі 
за позовом 	Керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова (м. Харків, вул. Сумська, 76, ідентифікаційний код 0291010822) 	
до 	1. Харківської міської ради (майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003, ідентифікаційний код 04059243),  2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (майдан Конституції, 16, м. Харків, 61003, ідентифікаційний код 14095412), 3. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 	
про 	визнання недійсним договору та повернення майна 	

ВСТАНОВИВ:

Керівник Київської окружної прокуратури міста Харкова (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради (відповідач-1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (відповідач-2), ОСОБА_1 (відповідач-3), в якій просить суд:
1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.06.2013 № 4991-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємельяновою І.Г. і зареєстрований в реєстрі за № 6060.
2. Зобов`язати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 77265863101 - нежитлові приміщення цокольного поверху № 15, IX, Х, загальною площею 22,3 кв.м в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: м. Харків, вул. Чорноглазівська, 14, а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначені приміщення.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.02.2026 по справі №922/4312/26 відмовлено в задоволенні позову повністю. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 по справі №922/4312/25. Зазначено, що заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2025 по справі №922/4312/25 зберігають свою дію до набрання рішенням законної сили.
20.02.2026, у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк, через систему "Електронний суд" представником відповідача-3 - ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення (вх.№4362), у якій вона просить суд ухвалити у справі № 922/4312/25 додаткове рішення, яким стягнути з Харківської обласної прокуратури (м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, ідентифікаційний код 02910108) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у розмірі 45 000,00 гривень (сорок п`ять тисяч) 00 грн.
Заявник просить розглянути заяву про стягнення судових витрат на правову допомогу у письмовому провадженні без виклику сторін та без участі сторони відповідача-3.
Ухвалою суду від 20.02.2026 прийнято до розгляду заяву відповідача-3 - ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та постановлено вирішити питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Запропоновано прокурору (позивачу) надати до суду через підсистему "Електронний суд" пояснення щодо заяви 3-го відповідача - ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу до 26 лютого 2026.
26.02.2026 через систему "Електронний суд" прокурором подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 4759), у якій він просить суд відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі № 922/4312/25 у розмірі 45 000 грн, наполягаючи зокрема на тому, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог прокурора у цій справі через сплив строку позовної давності. 
Водночас судом підтверджено недобросовісність ОСОБА_1 при приватизації спірних нежитлових приміщень, якою дозвіл орендодавця на проведення невід`ємних поліпшень не отримувався, поліпшення не здійснювалися, дозвіл органу охорони культурної спадщини на проведення ремонтних робіт не отримувався, науково-дослідні роботи не проведено. Про порушення процедури приватизації шляхом викупу орендарем Управління комунального майна та приватизації та ФОП ОСОБА_1 були обізнані. Харківською міською радою незаконно обрано спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем, як наслідок, рішення є незаконним, договір купівлі - продажу підлягає визнанню недійсним, а майно - поверненню Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради. У зв`язку з доведенням судом неправомірності дій ОСОБА_1, визнання її недобросовісним набувачем, підтвердженням незаконного вибуття спірного майна із комунальної власності, витрати на правничу допомогу не відшкодовуються. Недопустимим є отримання вигоди з неправомірної поведінки відповідача, зокрема, ОСОБА_1 Водночас, з тексту договору про надання правової допомоги від 09.12.2025 № 1209/2025, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "Павлуненко та партнери" в особі керуючого партнера Катерини Павлуненко, не вбачається вартість адвокатських послуг, що надаються, а вартість визначається окремо в описі наданих послуг. При цьому, вартість наданих послуг в їх розрізі не наводиться, а розмір отриманої допомоги - 45 000,00 грн, зазначається окремо. Поряд з цим, серед видів наданих послуг зазначається про виїзд до суду та прийняття участі у судовому засіданні 19.02.2026 за відсутності такої участі у судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання № 5942272 від 19.02.2026. Таким чином, об`єктивно неможливим є встановлення дійсної домовленості сторін щодо обсягу, переліку та вартості наданих правових послуг. Заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, за відсутності доказів витраченого часу адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі, а саме, 45 000,00 грн, не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості, становить надмірний тягар для органів прокуратури, у зв`язку з чим заява про стягнення правничої допомоги не підлягає задоволенню.
Суд, розглянувши заяву відповідача-3 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, зазначає наступне
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Статтею 16 ГПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно з ч. 1 ст. 123, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Частинами першою та другою статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому, ч. 3 ст. 124 ГПК України передбачено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).
Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України відзив повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У відзиві на позовну заяву відповідач-3 просила стягнути судові витрати з позивача та зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається з витрат на професійну правову допомогу адвоката, становитиме орієнтовно 45 000,00 грн, докази на підтвердження понесених яких будуть надані після ухвалення судового рішення у порядку, встановленому ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2025 між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Павлуненко та партнери" (Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги № 1209/2025.
Відповідно до п. 1.1. Договору КЛІЄНТ доручає, а АДВОКАТ бере на себе обов`язок здійснювати представництво КЛІЄНТА під час розгляду справи № 922/4312/25, шляхом надання йому послуг, які відносяться до видів адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» протягом строку дії цього договору, а КЛІЄНТ, зі свого боку, зобов`язується прийняти вказані послуги та оплатити їх на умовах, визначених в цьому договорі.
За умовами п. 3.1. Договору розмір гонорару за правову допомогу адвоката визначається поетапно у виставлених на оплату рахунках в триденний термін з дня їх отримання. 
Згідно з п. 3.2. Договору з боку КЛІЄТА в обов`язковому порядку понад розмір гонорару підлягають відшкодуванню АДВОКАТУ здійснені фактичні витрати (в разі їх наявності): витрати на поїздки, відрядження, оплата державного мита, зборів, поштові витрати оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються АДВОКАТОМ, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо та здійснені інші необхідні платежі), що оплачуються КЛІЄНТОМ протягом трьох банківських днів згідно виставленого АДВОКАТОМ рахунку.
Згідно з п. 3.3. Договору надання послуг адвоката за цим договором завершується складанням Актів наданих правових послуг за кожним етапом судового розгляду, в яких фіксується надання послуг та їх оплата.
За умовами п. 5.1. вказаного Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до вирішення судом справи згідно п. 1.1 цього договору.
Як вбачається з Детального опису витрат на правову допомогу за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 1209/2025 від 09.12.2025 сторони узгодили, що гонорар за представництво інтересів по справі №922/4312/25 під час розгляду справи у Господарському суді Харківському відповідно до п.3.1 договору становить суму 45 000,00 грн. Адвокатським об`єднанням отримано повну оплату за договором в розмірі 45 000,00 гривень (сорок п`ять тисяч) 00 грн., яка і була узгоджена Сторонами. В рамках цього Договору Адвокатське об`єднання надало КЛІЄНТУ наступну правову (правничу) допомогу:
1. Підготовлений та поданий до суду відзив на позовну заяву з аналізом актуальної судової практики та правових позицій ВС по аналогічним справам.
2. Здійснено виїзд до суду та прийнято участь у судовому засіданні 12.01.2026 року, 26.01.2026 року, 09.02.2026 року, 19.02.2026 року.
3. Підготовлено та подано до суду заперечення на відповідь на відзив.
4. Забезпечено протягом розгляду справи постійне спілкування із судом та сторонами справи шляхом обміну електронними документами з кваліфікованим цифровим підписом.
5. Підготовлено до подання пакет документів для стягнення витрат на правову допомогу в порядку ч.3 ст.126 ГПК України.
Судом встановлено, що зазначені послуги професійної правничої допомоги 3-му відповідачу у цій справі надано адвокатом Павлуненко Катериною Леонідівною на підставі наявного у справі ордеру серія АХ № 1313185 від 17.12.2025, виданого Адвокатським об`єднанням "Павлуненко та партнери".
Сплата 3-м відповідачем на рахунок Адвокатського об`єднання "Павлуненко та партнери" гонорару у розмірі 45 000,00 грн підтверджується відповідними платіжними інструкціями.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У постанові від 11.01.2023 у справі № 922/4195/21 Верховний Суд дійшов висновку, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
При цьому, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Статтею 129 ГПК України визначений порядок розподілу судових витрат, частиною 1 вказаної статті визначений порядок розподілу судового збору, частиною 4 - інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).
Щодо доводів прокурора (позивача) у запереченнях на заяву відповідача-3 про ухвалення додаткового рішення про те, що наданий відповідачем-3 опис наданих послуг не містить обсягу, переліку та вартості наданих правових послуг, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
Відповідно до частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
За умовами ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту (подібні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21, від 02 лютого 2023 року у справі № 915/606/21).
Як установлено вище судом, у Детального опису витрат на правову допомогу за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 1209/2025 від 09.12.2025 гонорар встановлений у фіксованому розмірі та складає 45 000 грн.
При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду надмірний формалізм у вимогах до деталізації опису витрат на адвоката, за відсутності чітких критеріїв у законі, може порушувати верховенство права, оскільки це створює правову невизначеність, і суди можуть суб`єктивно зменшувати витрати, навіть якщо є договір, не вимагаючи деталізації за часом, якщо доводиться неспівмірність фіксованого гонорару загалом. Верховний Суд наголошує, що фіксований гонорар може доводитися без детального опису робіт (часу), посилаючись на складність справи, обсяг матеріалів, кількість засідань, а не лише на детальний опис роботи, що захищає право на відшкодування витрат.
Ураховуючи наведене, доводи прокурора (позивача) у запереченнях на заяву відповідача-3 про ухвалення додаткового рішення про те, що об`єктивно неможливим є встановлення дійсної домовленості сторін щодо обсягу, переліку та вартості наданих правових послуг, є необгрунтованими.
Щодо доводів прокурора (позивача) про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, суд зазначає наступне.
Оцінивши подані відповідачем-3 докази в підтвердження понесених ними витрат під час розгляду справи, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, суд вважає безпідставним включення до складу правничих послуг такий окремий вид послуги з правничої допомоги як (підготовлено до подання пакет документів для стягнення витрат на правову допомогу в порядку ч.3 ст.126 ГПК України), оскільки ця дія не передбачає додаткового самостійного правового результату при розгляді спору по суті.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 також наголосила, що заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактичною заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
Водночас суд вважає безпідставним включення до складу правничих послуг такий окремий вид послуги з правничої допомоги як (виїзд до суду та прийнято участь у судовому засіданні 19.02.2026), оскільки дійсно представник відповідача-3 не приймала участь у судовому засіданні 19.02.2026, що підтверджується також протоколом судового засідання № 5942272 від 19.02.2026.
Ураховуючи наведене, з огляду на положення статей 86, 123, 126, 129 ГПК України, беручи до уваги критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, ураховуючи заперечення прокурора (позивача) на заяву відповідача-3, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 80 % від заявлених 3-м відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу, що становить 36 000 грн.
Щодо доводів прокурора (позивача) у запереченнях на заяву 3-го відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу про те, що у зв`язку з доведенням судом неправомірності дій ОСОБА_1, визнання її недобросовісним набувачем, підтвердженням незаконного вибуття спірного майна із комунальної власності, витрати на правничу допомогу не відшкодовуються, суд зазначає наступне.
Частиною 5 ст. 53 ГПК України встановлено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
У даному випадку прокурор є самостійним позивачем у цьому спорі.
Частини 1 та 2 ст. 42 ГПК України містять переліки прав та обов`язків учасників справи, які не є вичерпними.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 2 ГПК України усі учасники процесу рівні перед законом і судом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові 05.10.2022 у справі № 923/199/21 вказала на те, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду.
З урахуванням наведеного, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
Суд також зазначає, що у системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про прокуратуру").
Обласну прокуратуру очолює керівник обласної прокуратури, керівник прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, керівник Київської міської прокуратури, який має першого заступника та не більше трьох заступників (ч. 2 ст. 10 Закону України "Про прокуратуру").
Керівник обласної прокуратури представляє обласну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями (п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про прокуратуру").
У разі відсутності керівника обласної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника обласної прокуратури, а в разі його відсутності один із заступників керівника обласної прокуратури (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про прокуратуру").
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про прокуратуру" у системі прокуратури України на даний час діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що керівник окружної прокуратури представляє окружну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями.
Керівники окружних прокуратур, їх перші заступники та заступники, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про прокуратуру", наділені правом подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства.
Отже подаючи позов в інтересах держави керівник (його заступник) представляє відповідну прокуратуру, яка є юридичною особою у відносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціям.
Оскільки Київська окружна прокуратура міста Харкова не має статусу юридичної особи, діє без ідентифікаційного коду (який є обов`язковим реквізитом виконавчого документу) та підпорядкована Харківській обласній прокуратурі (код ЄДРПОУ 02910108), відтак саме на Харківську обласну прокуратуру, як юридичну особу, мають бути покладені витрати 3-го відповідача на професійну правничу допомогу.
Ураховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено повністю через сплив позовної давності, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 36 000 грн покладаються саме на Харківську обласну прокуратуру. Решту суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн покласти на ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. 1, 26, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст. 2, 13, 74, 86, 123, 124, 126, 129, 161, 165, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.
Стягнути з Харківської обласної прокуратури (м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, ідентифікаційний код 02910108) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 36 000 грн.
Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.
Решту суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн покласти на ОСОБА_1 . 
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.
Додаткове рішення складено 02.03.2026. 

Суддя 	 	І.О. Чистякова