ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 м.Дніпро 
Справа № 904/6315/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідач) - Кошлі А.О., суддів: Демчини Т.Ю., Стефанів Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 року у справі № 904/6315/25 (суддя Кеся Н.Б.)
за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго», м.Черкаси
до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Техноекс», м. Дніпро
про стягнення 82423,00 грн., - 

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» (далі-Позивач) 07.11.2025 через систему «Електронний суд» звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Техноекс» (далі-Відповідач), в якому просить суд стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 82422,03 грн збитків та судові витрати по справі.
В обґрунтування позову Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 711 від 12.07.2023.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 у справі № 904/6315/25 позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Техноекс» задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Техноекс» (49008, м.Дніпро, вул.Литовська, буд. 1, офіс 2, код ЄДРПОУ 31540641) на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» (18001, м. Черкаси, вул.Дашковича, 62, код ЄДРПОУ 02082522) заборгованість у розмірі 82 422,03 грн збитків та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Мотивуючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що порушення Відповідачем обов`язку з реєстрації податкових накладних позбавило Позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 82 422,03 грн, у зв`язку з чим Позивач поніс збитки.
Господарський суд дійшов висновку про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача щодо невиконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні належним чином та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» - Файдюк Сергій Миколайович, подав апеляційну скаргу, в якій просить: відкрити апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою; апеляційну скаргу розглядати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи; скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 у справі №904/6315/25; ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» про стягнення 82 423,00 грн. збитків.

Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без належного дослідження та врахування всіх обставин та доказів по справі.
Апелянт зазначає, що Відповідач виконав вимоги ст. 201 Податкового кодексу України та здійснив реєстрацію податкових накладних, у тому числі податкової накладної № 1091 на суму 494 532,19 грн (у т.ч. ПДВ 82 422,03 грн). Факт реєстрації підтверджується матеріалами справи та не спростовувався учасниками. У зв`язку з цим Позивач не був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту, але не скористався таким своїм правом.
Апелянт наголошує, що податкове законодавство не виключає можливості реєстрації податкових накладних з недоліками в обов`язкових реквізитах, які не заважають ідентифікувати здійснену операцію. ПК України не відносить недоліки в кількісних показниках до тих реквізитів, що є безумовними обставинами, які перешкоджають реєстрації податкової накладної та подальшому декларуванню податкового кредиту.
За доводами апелянта, суд першої інстанції не надав жодної оцінки тому, що реєстрація податкової накладної в ЄРПН та відсутність з боку податкового органу зауважень щодо такої реєстрації не створює жодних перешкод для покупця вчинити дії по декларуванню податкового кредиту з ПДВ. Позивач, будучи обізнаним зі складанням та реєстрацією Відповідачем податкової накладної № 1091, мав повне право в разі незгоди подати скаргу до податкового органу згідно зі ст. 201 ПК України, проте не вчинив жодної з таких дій: не задекларував податковий кредит по зареєстрованій податковій накладній та не подав скаргу на неналежну реєстрацію. Суд не надав оцінки тому, що Позивач самостійно оцінив правомірність дій Відповідача при реєстрації податкової накладної і на власний ризик ухвалив рішення про невключення суми ПДВ до складу податкового кредиту.
Апелянт також зазначає, що подання розрахунку коригування № 1153 не свідчить про позбавлення Позивача права на податковий кредит по податковій накладній № 1091, адже цей розрахунок коригування не стосується вартісних показників податкової накладної, не змінює номенклатуру поставленого товару та не містить виправлення обов`язкових реквізитів, передбачених п. 201.1 ст. 201 ПК України. Коригування стосувалося виключно кількісних показників лише 11 позицій з 54, що містяться в податковій накладній № 1091. Крім того, виходячи з положень п. 198.3 та 198.5 ст. 198 ПК України, Позивач мав можливість частково використовувати податковий кредит по тим позиціям, до яких у нього не було запитань щодо невідповідності кількісних показників. Суд першої інстанції також проігнорував, що пояснення Позивача стосуються кількісних показників обох податкових накладних (№ 984 та № 1091), хоча податковий кредит по податковій накладній № 984 був використаний Позивачем.
Щодо преюдиційності судових рішень по справі № 925/607/25, апелянт зазначає, що обставини реєстрації податкової накладної № 1091 від 15.08.2023 вже були предметом судового розгляду Господарського суду Черкаської області по справі № 925/607/25 за позовом ТОВ «НВП «Техноекс» до КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» про стягнення боргу. Апелянт посилається на ч. 4 ст. 75 ГПК України та практику Верховного Суду (постанови від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22) і зазначає, що суд першої інстанції фактично проігнорував преюдиціальне значення зазначених судових рішень.
Окрім того апелянт вказує, що Позивач застосовує касовий метод податкового обліку відповідно до пп. 14.1.266 п. 14.1 ст. 14 ПК України. Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України платники, які застосовують касовий метод, можуть включити суми ПДВ до складу податкового кредиту за одночасного виконання двох умов: здійснення оплати за товари/послуги та наявність реєстрації в ЄРПН податкових накладних. Повна оплата поставленого товару була здійснена Позивачем лише 29.10.2025, а тому він мав право задекларувати податковий кредит протягом 60 календарних днів після цієї дати, тобто до 29.12.2025. Позивач і після оплати не вчинив дій щодо декларування податкового кредиту, безпідставно намагаючись стягнути цю суму як збитки. 
Щодо застосованої судом практики Верховного Суду, апелянт зазначає, що суд першої інстанції послався на постанови у справах № 908/1568/18, № 910/3338/21, № 916/334/22 та № 917/877/17, проте обставини цих справ відрізняються від обставин даної справи. При цьому суд першої інстанції не врахував висновок, викладений у тій же постанові від 07.06.2023 у справі № 916/334/22, згідно з яким позивач, який самостійно оцінив правомірність дій відповідача при реєстрації податкових накладних і на власний ризик ухвалив рішення про невключення суми ПДВ до складу податкового кредиту, протиправно намагається отримати у вигляді збитків суму податкового кредиту, яким він не скористався з власної волі. 

Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу 
Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ «НВП «Техноекс» та вважає її необґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 без змін, посилаючись на наступне:
Щодо тверджень апелянта про виконання вимог ст. 201 ПК України та здійснення реєстрації податкових накладних, Позивач зазначає, що це не відповідає дійсності. Згідно з п. 4.2 Договору поставки № 711 від 12.07.2023 оплата здійснюється в три етапи, при цьому сума ПДВ (16,67%) сплачується Покупцем Постачальнику протягом 5 банківських днів з дня реєстрації Постачальником податкової накладної відповідно до ст. 201 ПК України. Позивач підтверджує, що 21.07.2023 сплатив часткову оплату в розмірі 30% у сумі 211 942,37 грн, а 29.08.2023 - кошти в сумі 376 786,43 грн. Податкова накладна № 984 від 21.07.2023 була зареєстрована Відповідачем і включена до податкового кредиту Позивача.
Водночас Позивач зазначає, що Відповідач зареєстрував податкову накладну № 1091 від 15.08.2023, проте у ній були допущені помилки у номенклатурі та кількості товару, що не відповідало видатковим накладним та унеможливлювало ідентифікацію здійсненої операції. У зв`язку з цим Відповідач подав розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 1153 від 31.08.2023 до податкової накладної № 1091, реєстрацію якого було зупинено згідно з квитанцією № 9241810429 від 18.09.2023. Станом на 13.02.2026 цей розрахунок коригування не зареєстровано. 
Позивач наголошує, що Відповідач не скористався своїм правом на оскарження рішення контролюючого органу про зупинення реєстрації розрахунку коригування, хоча таке право передбачено Наказом Міністерства фінансів України № 520 від 12.12.2019. 
На переконання позивача, порушення Відповідачем вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України щодо своєчасної реєстрації податкової накладної призвело до позбавлення права Позивача включити суми ПДВ до складу податкового кредиту. Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 916/334/22, згідно з якою факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача.
Позивач також звертає увагу суду на те, що він використовує касовий метод податкового обліку відповідно до пп. 14.1.266 ПК України, за яким для включення сум ПДВ до податкового кредиту необхідне одночасне виконання двох умов: оплата товарів/послуг та реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН. Оскільки розрахунок коригування не зареєстровано, Позивач не має можливості внести суму ПДВ до податкового кредиту. Це підтверджується листом Головного управління ДПС у Черкаській області від 01.10.2025 № 23113/6/23-00-04-08-05, згідно з яким невідповідність обов`язкових реквізитів у податковій накладній та первинних документах не є підставою для віднесення такої накладної до податкового кредиту.
За доводами позивача, посилання Відповідача на преюдиційність судового рішення у справі № 925/607/25 є безпідставним, оскільки предметом спору у тій справі було стягнення боргу за поставлений товар та штрафних санкцій, а не реєстрація податкових накладних. 
Позивач вважає, що судом першої інстанції досліджені всі докази та обставини по справі, їм надано належну правову оцінку, а оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Кошля А.О., судді: Стефанів Т.В., Демчина Т.Ю.
Ухвалою суду від 30.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.
На виконання ухвали суду апелянтом 02.02.2026 подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 у справі № 904/6315/25 (суддя Кеся Н.Б.). Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області справу № 904/6315/25. Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 р. у справі № 904/6315/25 (суддя Кеся Н.Б.) з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
11.02.2026 матеріали справи №904/6315/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
18.02.2026 від ТОВ «НВП «Техноекс» надійшли додаткові пояснення у справі в обґрунтування доводів апеляційної скарги, в яких зазначає наступне.
Щодо реєстрації податкової накладної № 1091 від 15.08.2023, Відповідач наголошує, що податкове законодавство не виключає можливості реєстрації податкових накладних з помилками та подальшого використання покупцем податкового кредиту. Помилки в реквізитах, визначених п. 201.1 ст. 201 ПК України (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних. Отримання квитанції про прийняття податкової накладної свідчить про те, що така накладна вважається зареєстрованою в ЄРПН. Оскільки податковий орган здійснив перевірку податкової накладної № 1091 на наявність обов`язкових реквізитів та зареєстрував її в ЄРПН, така реєстрація є належною підставою для одержання Позивачем податкового кредиту.
Відповідач зазначає, що твердження Позивача у відзиві про те, що рішенням у справі № 925/607/25 не були встановлені обставини, які мають преюдиціальне значення, не відповідає дійсності, оскільки в зазначеній справі встановлено наступні факти: 
- відповідач зареєстрував податкові накладні в ЄРПН на загальну суму поставки; 
- виконав передбачений договором та законом обов`язок зі складення та реєстрації податкових накладних; 
- помилки у податковій накладній № 1091 не заважали ідентифікувати здійснену операцію; 
- позивач правом на податковий кредит не скористався.
Відповідач також зазначає, що Позивач мав можливість скористатися податковим кредитом навіть після подачі позову в даній справі, оскільки повна оплата поставленого товару була здійснена лише 29.10.2025, а тому до 29.12.2025 Позивач мав повне право скористатися податковим кредитом за касовим методом, але цього не зробив. 
На переконання відповідача, позивач протиправно намагається отримати у вигляді збитків суму податкового кредиту з ПДВ, яким він не скористався з власної волі та власної суб`єктивної оцінки дій по реєстрації Відповідачем податкової накладної.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
12.07.2023 між Комунальним підприємством теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» (далі-Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Техноекс» (далі-Постачальник) укладено Договір поставки №711 (далі-Договір).
Відповідно до умов Договору:
1.1. Цей договір укладається відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» зі змінами. 
1.2. В порядку та на умовах визначених Договором, Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець, в порядку та на умовах, зазначених договором, зобов`язується прийняти й оплатити Постачальнику коліна, переходи, заглушки сталеві (надалі-Товар) по номенклатурі, в кількості по цінах, що вказані в Додатку до Договору - Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до Договору). 
3.2. Ціна договору становить 759 754,56 грн у тому числі ПДВ 126 625,76 грн. 
4.2. Покупець після пред`явлення Постачальником рахунку на оплату Товару здійснює часткову оплату за партію Товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника в розмірі 30% від вартості замовленої партії Товару протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня подання замовлення та отримання рахунку. 
Протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати поставки партії Товару на підставі підписаних Сторонами видаткових накладних на Товар Покупець проводить розрахунок за отриманий Товар в розмірі 53,33% від вартості товару (в разі, якщо Постачальник є платником ПДВ, або проводить остаточний розрахунок, якщо Постачальник не є платником ПДВ).
Сума ПДВ - 16,67 %, зазначена в рахунку на оплату Товару, сплачується Покупцем Постачальнику протягом 5 банківських днів з дня реєстрації Постачальником податкової накладної відповідно до ст.201 Податкового кодексу України.
7.9. Постачальник зобов`язаний оформити податкову накладну відповідно до вимог діючого законодавства, зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних і надати її Покупцеві в строки, передбачені законодавством. В разі порушення даного зобов`язання Постачальник в беззаперечному порядку у дводенний термін з дати отримання вимоги Покупця зобов`язується компенсувати Покупцеві суму податку на додану вартість по операції, щодо якої не було виконано умови даного договору.
10.1. Договір набуває юридичної сили з дати його укладання та діє до 31 грудня 2023 включно, а в частині виконання зобов`язань за цим договором - до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим договором. 
Позивач та Відповідач підписали Додаток №1 до Договору №711 від 12.07.2023, в якому зазначили Специфікацію товару (а.с. 62-66).
Тож, на виконання умов Договору Відповідач поставив Позивачу Товар на загальну суму 588728,80 грн, що підтверджується видатковими накладними №1110 від 15.08.2023 та №1111 від 15.08.2023 (а.с. 67, 68), які підписані зі сторони Позивача та Відповідача. 
На виконання умов п.4.2 Договору, Відповідач 21.07.2023 року здійснив сплатив часткову оплату партії Товару в розмірі 30% в сумі 211 942, 37 грн. (в т.ч. ПДВ 35 323,73).
Податкова накладна ТОВ «Науково-виробнича фірма «ТЕХНОЕКС» як Постачальником зареєстрована 21.07.2023 і включена в податковий кредит. В даній зареєстрованій податковій накладній вказана частину товару, що зазначена в Специфікації та є предметом Договору.
29.08.2023 після поставленого Відповідачем Товару Позивач сплатив кошти в сумі в сумі 376 786,43 грн.
Як зазначає Позивач, по факту отримання грошових коштів Відповідач зареєстрував податкову накладну №1091 від 15.08.2023 (а.с. 21-22). Перелік товарів, їх кількість та ціна, що зазначалися Відповідачем в податкових накладних №984 від 21.07.2023 (а.с. 19-20) та №1091 від 15.08.2023 повинна відповідати видатковій накладній №1110 від 15.08.2023 .
Проте, відповідно до податкових накладних №984 від 21.07.2023 та №1091 від 15.08.2023 , поданих Відповідачем на реєстрацію, кількість, найменування та обсяг товарів не відповідає видатковій накладній, а саме:
1. Згідно видаткової накладної №1110 від 15.08.2023 – порядковий номер товару 2- Відвід 45 426*10 ст20 ДСТУ ГОСТ 17375:2003 – кількість 2 шт. на суму 17200 грн. У ПН від 21.07.2023 – цей Відвід (порядковий №36) – кількість 0,6 шт., а у ПН від 15.08.2023 цей Відвід (порядковий №18) – кількість 2 шт., а разом з урахування 2 ПН по даному Договору виходить 2,6 шт., хоча у Видатковій накладній зазначено 2 шт., тобто неправильно вказана кількість, обсяг товару.
2. По даним видаткової накладної – порядковий номер товару 25- Перехід К 530*12-426*10 ст20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003 – кількість 1 шт. на суму 104 грн. У ПН від 21.07.2023 року – цей Перехід (порядковий №57) – кількість 0,3 шт., а у ПН від 15.08.2023 року цей Перехід взагалі не зазначений, тобто, по даному Договору виходить 0,3 шт. хоча у Видатковій накладній зазначено 1 шт., тобто неправильно вказана кількість, обсяг товару.
3. У видатковій накладній – порядковий номер товару 26- Перехід К 426*10- 377*10 ст20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003 – кількість 2 шт. на суму 130 грн. У ПН від 21.07.2023 – цей Перехід (порядковий №56) – кількість 0,6 шт., а у ПН від 15.08.2023 цей Перехід взагалі не зазначений, тобто, по даному Договору виходить 0,6 шт. хоча у Видатковій накладній зазначено 2 шт., тобто, неправильно вказана кількість, обсяг товару.
4. У видатковій накладній – порядковий номер товару 28 - Перехід К 377*10- 325*8 ст 20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003 – кількість 2 шт. на суму 6100 грн. У ПН від 21.07.2023 – цей Перехід (порядковий №55) – кількість 0,59999945, а у ПН від 15.08.2023 цей Перехід взагалі не зазначений, тобто, по даному Договору виходить 0,59999945 шт. хоча у Видатковій накладній зазначено 2 шт., тобто неправильно вказана кількість, обсяг товару.
5. У видатковій накладній – порядковий номер товару 29 - Перехід К 325*8-273*7 ст20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003 – кількість 4 шт. на суму 4600 У ПН від 21.07.2023 – цей Перехід (порядковий №54) – кількість 1,2 шт, а у ПН від 15.08.2023 цей Перехід (порядковий №54) – кількість 2,168644927, а разом з урахування 2 ПН по даному Договору виходить 3,369, хоча у Видатковій накладній зазначено 4 шт. тобто, неправильно вказана кількість, обсяг товару. 
6. У видатковій накладній – порядковий номер товару 37 - Перехід К 133*5-89*5 ст.20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003 – кількість 2 шт. на суму 400 У ПН від 21.07.2023 – цей Перехід (порядковий №50) – кількість 2 шт, а у ПН від 15.08.2023 з`являється вже Перехід К 133*4-89*3,5 ст20 ДСТУ ГОСТ (порядковий №33) – кількість 0,6 шт., хоча у Видатковій накладній такого товару взагалі немає, тобто, неправильно вказана номенклатура товару.
7. У видатковій накладній – порядковий номер товару 48 – Заглушка 273*12 ДСТУ ГОСТ 17378:2003 – кількість 2 шт. на суму 3300 грн. У ПН від 21.07.2023 – ця Заглушка (порядковий №20) – кількість 0,6 шт, а у ПН від 15.08.2023 ця Заглушка (порядковий №23) – кількість 1,3272727 шт., а разом з урахування 2 ПН по даному Договору виходить 1,927 шт., хоча у Видатковій накладній зазначено 2 шт., тобто, неправильно вказана кількість, обсяг товару.
31.08.2023 Відповідач подав розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №1091 від 15.08.2023 (а.с. 26-27), де вносить зміни у кількості товару або додає товар, який взагалі не був вказаний у ПН. Так зокрема, Відповідач зазначає мінусове значення - Відвід 45 426*10 ст20 ДСТУ ГОСТ 17375:2003 – 2 шт. (тобто віднімає 2 шт.), та зазначає кількість 1,4 шт. (тобто додає 1,4 шт.), щоб з урахуванням ПН від 21.07.2023 – цей Відвід (порядковий №36) – кількість 0,6 шт. та цього розрахунку коригування кількість товару відповідала Видатковій накладній, тобто становила 2 шт;
те саме стосується і такого товару, як - Перехід К 325*8-273*7 ст20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003 – Відповідач у розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до Податкової накладної №1091 від 15.08.2023 – віднімає 2,1686449 шт. та додає 2.8 шт. цього товару, щоб з урахуванням ПН від 21.07.2023 – цей Перехід (порядковий номер товару 54) та цього розрахунку коригування кількість товару відповідала видатковій накладній, тобто становила 4 шт;
те саме стосується і такого товару, як - Заглушка 273*12 ДСТУ ГОСТ 17378:2003 Відповідач у Розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №1091 від 15.08.2023 – віднімає 1,32727272 шт. та додає 1,4 шт. цього товару, щоб з урахуванням ПН від 21.07.2023 – цей Перехід (порядковий номер товару 23) та цього розрахунку коригування кількість товару відповідала видатковій накладній, тобто становила 2 шт.
Деякі інші позиції, що вказані в розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №1091 від 15.08.2023 Відповідач додає щоб їх кількість відповідала видатковій накладній, зокрема, Перехід К 377*10-325*8 ст20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003, Перехід К 426*10-377*10 ст20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003, Перехід К 530*12-426*10 ст20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003, Перехід К 133*4-89*3,5 ст20 ДСТУ ГОСТ 17378:2003.
У зв`язку з цими виявленими розбіжностями у номенклатурі товару у податковій накладній № 1091 від 15.06.2023 та видаткових накладних №1110 від 15.08.2023 на суму 497 218,32 грн. та №1111 від 15.08.2023 на суму 209 256,24 грн. Відповідач склав та подав до податкового органу для реєстрації розрахунок коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної № 1091.
18.09.2023 податковим органом зупинено реєстрацію у Єдиному реєстрі податкових накладних поданий позивачем Розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 1153 від 18.09.2023 до податкової накладної № 1091 від 15.08.2023 .

Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026, яким задоволено позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Техноекс» про стягнення 82 422,03 грн збитків.
Дослідивши наявні у справі докази, перевіривши повноту їх дослідження місцевим господарським судом та правильність висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з положеннями статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За загально прийнятим визначенням збитками є об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ учасника правовідносин, що обмежує його інтереси і проявляється у витратах, втраті або пошкодженні майна, а також у сумі неодержаних доходів.
Поряд з цим, за змістом частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
У пункті 5.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2019 у справі № 920/85/18 Суд надав правовий висновок стосовно застосування вказаних правових норм та вказав, що:
- для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вини,
- відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань,
- для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних дій відповідача та причинного зв`язку між збитками позивача та діями відповідача,
- вимога про відшкодування збитків може пред`являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.
З огляду на викладене, для можливості застосування майнової відповідальності у вигляді стягнення збитків необхідним є доведення не тільки самого порушення умов договору, але й причинно-наслідкового зв`язку між таким порушенням та спричиненими збитками.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Таким чином, при пред`явленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 6 квітня 2021 в справі № 910/16067/19.
Згідно з частиною 2 статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
При визначенні протиправності дій відповідача підлягають врахуванню загальновизнаний і засадничий загальний принцип права, який полягає в тому, що будь-яке порушення зобов`язання тягне за собою обов`язок надати відшкодування (відображений Постійною палатою міжнародного правосуддя у справі Про фабрику в Хожуві (Case concerning the factory at Chorzow), рішення № 13 від 13.09.1928, а також одна із засад сучасного правового порядку «ex injuria non oritur jus» (із беззаконня не виникає право), який відображений у Консультативному висновку Міжнародного суду справедливості «Правові наслідки для держав подальшої присутності Південної Африки в Намібії незважаючи на Резолюцію Ради Безпеки 276 (1970)».
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України).
Отже, система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини належними та допустимими доказами.
У своєму позові КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» зазначено про те, що загальний розмір збитків, завданих відповідачем внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором поставки товару №711 від 12.07.2023 року та вимог Податкового кодексу України, а саме невиконання обов`язку щодо реєстрації податкової накладної за відповідними операціями постачання в Єдиному реєстрі податкових накладних, становить 82 422,03 грн.
Пунктом 201.1. ст. 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (абз. 1 п. 201.7 ст. 201 ПК України).
Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів / послуг платник податку - продавець товарів / послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Порядок ведення ЄРПН встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними ЄРПН.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в ЄРПН, покупець надсилає в електронному вигляді запит до ЄРПН, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в ЄРПН та отриманими покупцем.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених п. 201.1. цієї статті та/або п. 192.1. ст. 192 ПК України, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до п. 201.16. цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, відповідно до якої у разі невиконання контрагентом обов`язку щодо реєстрації податкової накладної в ЄРПН належним способом захисту порушеного права є звернення з позовом про відшкодування збитків.
Згідно з висновками господарського суду, відсутність факту належної реєстрації податкової накладної, підтверджена належними та допустимими доказами, свідчить про наявність протиправної поведінки відповідача. Порушення ним вимог статті 201 Податкового кодексу України, на переконання суду, призвело до позбавлення позивача права на включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту та, відповідно, до зменшення податкового зобов`язання на суму 82 422,03 грн, що становить заявлені до відшкодування збитки.
Крім того, суд визнав доведеним причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо невиконання встановленого законом обов`язку з належної реєстрації податкової накладної та неможливістю реалізації позивачем права на податковий кредит у відповідному звітному періоді.
Таким чином, за висновком суду першої інстанції, у спірних правовідносинах наявні всі елементи складу господарського правопорушення, що є підставою для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування збитків.

Колегія апеляційного господарського суду не погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.
Відповідно до п/п 14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
3а змістом п.п. 198.1, 198.2 ст.198 цього Кодексу до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем послуг, отже з огляду на положення ст.201 Податкового кодексу України саме на відповідача покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні та/або розрахунки коригування до таких податкових накладних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 р у справі №925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 ПК не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.
Оскільки саме від продавця, який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (продавець) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.
Матеріали справи свідчать про своєчасну реєстрацію податкової накладної №1091 від 15.08.2023 на загальну суму коштів - 494 532,19 грн (в т.ч. ПДВ на суму 82 422,03 грн).
Проте, за змістом квитанції до зазначеної накладної від 18.09.2023 (том 1, а.с. 16), документ було прийнято, проте реєстрація зупинена відповідно до п.201.16 ст. 201 Податкового кодексу України. 
Таким чином, зазначену податкову накладну збережено, але реєстрація зупинена 18.09.2023 на підставі пункту 201.16 статті 201 ПК України, оскільки податкові накладні складені та подані платником податку, який відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку.
Згідно пункту 10 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1165 від 11.12.2019 (далі - Порядок № 1165), у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
Згідно з п. 4 Порядку № 1165 у разі, коли за результатами перевірки податкової накладної/розрахунку коригування визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідають одній з ознак безумовної реєстрації, визначених у п. 3 цього Порядку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування не зупиняється в Реєстрі.
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; 2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації (п. 11 Порядку № 1165).
У відповідності до умов п. 25 Порядку № 1165 комісія центрального рівня приймає рішення про неврахування таблиці даних платника податку, розглядає скарги на рішення комісій регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
Комісії регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації, врахування або неврахування таблиці даних платника податку, відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН затверджено наказом Міністерства фінансів України 12.12.2019 за № 520, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2019 за № 1245/34216 (далі - Порядок № 520).
Порядок № 520 визначає механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, реєстрацію яких відповідно до п. 201.16. ст. 201 ПК України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за формою згідно з додатком до цього Порядку (п. 10 Порядку № 520).
При цьому, нормами п. 6 Порядку № 520 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у п. 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній/розрахунку коригування.
Положеннями пунктів 25 - 26 Порядку встановлено, що комісії регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації (Порядку № 1165), врахування або неврахування таблиці даних платника податку, відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
При цьому, згідно п. 12 Порядку № 520 рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.
Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ст. 19 Конституції України).
Колегія суддів констатує відсутність в матеріалах справи доказів прийняття контролюючим органом після зупинення реєстрації спірної податкової накладної рішення про її реєстрацію або відмову в такій реєстрації. За таких умов податкова накладна фактично перебуває у статусі зупиненої, а процедура її реєстрації в ЄРПН не завершена, що свідчить про відсутність остаточного рішення контролюючого органу з цього питання. 
У зв`язку з набранням з 01.01.2022 чинності Законом України від 30.11.2021 № 1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» (далі - Закон № 1914-ІХ) змінилася редакція абзаців четвертого - шостого п. 198.6 ст. 198 ПК України, згідно з якими термін, протягом якого покупець може включити до податкового кредиту суми ПДВ, не віднесені до податкового кредиту у звітному періоді, в якому виникло право на включення таких сум до податкового кредиту, зменшено з 1095 календарних днів до 365 календарних днів з дати складання податкової накладної/розрахунку коригування.
При цьому Законом № 1914-ІХ п. 198.6. ст. 198 ПК України доповнено новим абзацом, згідно з яким у разі зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в ЄРПН згідно з п. 201.16. ст. 201 цього Кодексу перебіг строків, зазначених у цьому пункті, переривається на період зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН.
Пунктом 80 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачено, що суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН та які до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» протягом 1095 календарних днів з дати їх складення не були включені до податкового кредиту, включаються до податкового кредиту протягом 365 календарних днів з дати набрання чинності зазначеним Законом, але не пізніше 1095 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
У разі зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зазначених в абзаці першому цього пункту, в ЄРПН згідно з п. 201.16. ст. 201 цього Кодексу перебіг строку 365 календарних днів зупиняється на період зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН.
З огляду на викладене, можливість подальшої реєстрації податкової накладної не втрачена, а перебіг строку у 365 календарних днів для включення відповідної суми ПДВ до складу податкового кредиту є зупиненим.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що навіть у разі прийняття контролюючим органом рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, платник податку не позбавлений права оскаржити таке рішення в адміністративному або судовому порядку, що у разі задоволення відповідної скарги або позову надає можливість реалізувати право на податковий кредит. За таких обставин колегія суддів вважає недоведеним факт остаточної втрати позивачем права на включення суми податку на додану вартість у розмірі 82 422,03 грн до складу податкового кредиту.
Водночас, хоча обов`язок продавця щодо реєстрації податкової накладної виникає у сфері публічно-правових відносин між платником податку та державою, його невиконання може спричинити для покупця негативні майнові наслідки, які за певних умов можуть бути відшкодовані у порядку відшкодування збитків. Однак застосування такого способу захисту можливе лише за умови доведення усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: наявності сукупності таких елементів, зокрема протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між його діями та заявленими збитками, а також вини відповідача у їх заподіянні. Сам по собі факт невикористання позивачем права на податковий кредит не може автоматично свідчити про наявність збитків без доведення того, що така неможливість є безпосереднім наслідком протиправної поведінки відповідача, а не інших обставин, що перебували поза межами його контролю.
Крім того, відсутність остаточного рішення контролюючого органу щодо реєстрації податкової накладної та наявність у позивача первинних документів, які відповідно до вимог податкового законодавства можуть бути підставою для формування податкового кредиту, свідчать про недоведеність факту заподіяння позивачу збитків саме з вини відповідача.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки встановлення формального порушення саме по собі не є достатнім для застосування такого способу захисту, як стягнення збитків, без належного з`ясування фактичної можливості позивача реалізувати право на податковий кредит та без доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і заявленими збитками.
Правова природа обов`язку з реєстрації податкових накладних є суто публічною, що унеможливлює його трансформацію в цивільне зобов`язання навіть за згодою сторін у договорі. Оскільки сфера оподаткування регулюється імперативними нормами, будь-яке договірне регулювання, що їм суперечить, не створює передбачених договором правових наслідків, не надає підстав для застосування договірної відповідальності. Такого висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова 06.02.2025 № 904/2953/24).
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 03.08.2018 у справі № 917/877/17 та від 10.01.2022 у справі № 910/3338/21, оскільки фактичні обставини зазначених справ істотно відрізняються від обставин даної справи, що виключає можливість їх застосування як релевантної судової практики.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс», оскільки суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги без належного встановлення усіх елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідною умовою для стягнення збитків.
Разом з тим, посилання апелянта на преюдиційність висновку Господарського суду Черкаської області у справі №925/607/25 щодо належності податкової накладної як підстави для формування податкового кредиту колегія суддів оцінює критично.
Верховний Суд у постанові від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18 зазначав, що судове рішення має відповідати приписам ст. 236 ГПК України, тобто судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У постанові від 01.09.2020 у справі №907/29/19 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків.
Законодавчо встановлені вимоги до доказів у господарському судочинстві визначають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України).
У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що принцип «змагальності сторін» забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (аналогічний висновок наведений Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).
Разом з цим, за наявності визначених ст. 75 ГПК України підстав, учасники процесу можуть бути звільнені від доказування. Зокрема, ч. 4 цієї статті передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26.11.2019 у справі №922/643/19.
Відповідно до наведених положень преюдиційне значення для цієї справи можуть мати лише фактичні обставини, встановлені судовим рішенням у справі №925/607/25, що набрало законної сили, зокрема факт укладення між сторонами договору поставки, здійснення поставки товару, складення та подання для реєстрації податкової накладної №1091, а також подання розрахунку коригування до неї.
Водночас висновок суду щодо допустимості зазначеної податкової накладної як підстави для формування податкового кредиту є правовою оцінкою встановлених обставин, яка не має преюдиційного значення та не є обов`язковою для суду під час вирішення цього спору.
На підставі встановлених фактичних обставин у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» слід відмовити

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 належить скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 у справі №904/6315/25 – задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2026 у справі №904/6315/25 – скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» – залишити без задоволення.
Судові витрати за подання позовної заяви покласти на Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго».
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Техноекс» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3993,60 грн.
Доручити видачу наказу Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя Т.В. Стефанів