П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
14 квітня 2026 року 	 	справа 280/2600/25	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Ясенова Т.І., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2025 (суддя Татаринов Д.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.04.2025 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, в якому просить: 
- визнати незаконним рішення №36 від 08.08.2024 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,05 га (цільове призначення 02.01), яка розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2025 відмовлено у задоволені позову. Прийняте рішення суд мотивував тим, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації. Також зазначено, що земельна ділянка, на яку претендувала позивач, з урахуванням положень пункту 4 статті 83 Земельного кодексу України належить до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою, оскільки місце розташування заявленої позивачем земельної ділянки не відповідає вимогам законів, містобудівної документації, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства. Вважає, що віднесення відповідачем спірної земельної ділянки до земель комунальної власності загального користування, які використовують як внутрішньо квартальні проїзди, пішоході зони здійснено з порушенням встановленого порядку. Розгляд заяви про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки було здійснено з порушенням Закону України «Про місцеве самоврядування».
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.
ОСОБА_1 10.06.2024 звернулась до Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області із клопотанням, в якому просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,05 га, яка розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами розгляду вищезазначеного клопотання постійною комісією відповідача прийнято рішення винести на розгляд сесії Долинської сільської ради питання (рішення) про відмову у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Рішенням тридцять восьмої позачергової сесії восьмого скликання Долинської сільської ради “Про відмову у виділенні земельної ділянки” Запорізького району Запорізької області від 08 серпня 2024 року за №36, з урахуванням пункту 4 статті 83 Земельного кодексу України та підпункту 5 пункту 27 розділу Х перехідних положень Земельного кодексу України позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,05 га.
Підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,05 га стало те, що земельна ділянка вказана в клопотанні, відноситься до земель комунальної власності загального користування, які використовують як внутрішньо квартальні проїзди, пішохідні зони.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно положень частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить:
а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад;
б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;
в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та інших.
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання
Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає заяву у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Так, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки відповідач посилався на пункт 4 статті 83 Земельного кодексу України, та зазначив, що земельна ділянка вказана в клопотанні, відноситься до земель комунальної власності загального користування, які використовують як внутрішньо квартальні проїзди, пішохідні зони.
Зі змісту частини 4 статті 83 Земельного кодексу України вбачається, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать:
а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо);
б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту;
в) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом;
г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом;
ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом;
д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування;
е) земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів;
є) землі під об`єктами інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6300357572024 від 02.05.2024, копія якого міститься в матеріалах справи, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 232322183500:16:001:0086, площа ділянки 1.5891, категорія земель: Землі житлової та громадської забудову. Цільове призначення: 02.12 Земельні ділянки загального користування, які використовуються як внутрішньо квартальні проїзди, пішохідні зони.
Відповідно до вказаного витягу земельна ділянка кадастровий номер 232322183500:16:001:0086 межує зокрема із земельною ділянкою від М до Н присадибна ділянка по АДРЕСА_2 (2322183500:16:001:0063), яка належить на праві власності позивачці.
Рішенням відповідача №20 від 11.06.2024 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності кадастровий номер 232322183500:16:001:0086 площею 1.5891.
На виконання пункту 2 вказаного рішення, ФОП ОСОБА_2 зареєстровано право комунальної власності відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 384113741 від 24 червня 2024 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, межі вказаної позивачем у клопотанні від 10.06.2024 земельної ділянки входять в межі земельної ділянки кадастровий номер 2322183500:16:001:0086, цільовим призначенням якої, зокрема, є - 02.12 земельна ділянка загального користування, яка використовується як внутрішньо квартальні проїзди, пішохідні зони.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка не може бути передана у власність в силу частини 4 статті 83 Земельного кодексу України, а отже й підстави для надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, у відповідача відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що віднесення відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 2322183500:16:01:0086 до земель комунальної власності здійснено з порушенням встановленого порядку, колегія суддів не приймає, оскільки такі не є предметом розгляду цієї справи.
Також відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки відповідач посилався на підпункт 5 пункту 27 розділу Х Земельного кодексу України.
Відповідно до підпункт 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.
Вказані зміни до Земельного кодексу України набрали чинності 07 квітня 2022 року. З огляду на зазначене з 07 квітня 2022 року до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24 лютого 2022 року Президент України своїм Указом № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє безперервно, з 03 лютого 2026 року згідно з Указом Президента від 12 січня 2026 року № 40/2026.
Таким чином, із 07 квітня 2022 року на підставі підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України на території України заборонено безоплатну передачу земель державної та комунальної власності у приватну власність, а також надання дозволів на розробку документації із землеустрою та розроблення такої документації - і ця заборона є чинною до припинення (скасування) воєнного стану.
Верховний Суд у постановах від 03 серпня 2023 року у справі № 300/3771/22 та від 18 лютого 2025 року у справі № 380/10564/22 сформулював правову позицію щодо застосування підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, відповідно до якої рішення органу місцевого самоврядування про відмову в наданні дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є законним, якщо підставою для його прийняття є підпункт 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.
Отже, підпункт 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України є самостійною і достатньою правовою підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у приватну власність на весь період дії воєнного стану, незалежно від інших підстав, передбачених частиною сьомої статті 118 ЗК України.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2025 – без змін.

Постанова набирає законної сили з 14.04.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді Т.І. Ясенова 

судді О.В. Головко