Справа № 686/35212/25
Провадження № 2/686/23/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 рік        м. Хмельницький 
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
в складі: головуючого – судді Колієва С.А.,
при секретарі – Кучерук Н.В.
за участю:
відповідача  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
встановив:
У грудні 2025 року ТОВ «ФК Єврокредит» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.02.2021 року між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 був укладений Заява-Договір №TDB.2021.0022.4209 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. На підставі вказаного договору банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 поточний рахунок у гривні, який обслуговується за дебетово-кредитовою схемою, а також поточні рахунки у доларах США та у Євро, що обслуговуються за дебетовою схемою, видав платіжну картку міжнародної платіжної системи та надав кредит, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на поточному рахунку відповідача.
Умови укладеного договору ОСОБА_1 належним чином не виконувала у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 03.09.2024 рік становила 27 627,69 гривень і складалася з: 9 604,45 гривень – заборгованість за кредитом та 18 023,15 гривень – заборгованість за процентами.
03.092024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року між АТ «Мегабанк» і ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги згідно якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №TDB.2021.0022.4209 від 22.02.2021 року.
27.12.2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК Єврокредит» був укладений договір №1/12 про відступлення прав вимоги згідно якого ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №TDB.2021.0022.4209 від 22.02.2021 року.
За таких обставин ТОВ «ФК Єврокредит» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором №TDB.2021.0022.4209 від 22.02.2021 року у розмірі 27 627,69 гривень, а також понесені судові витрати у виді сплати судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 11 200,00 гривень.
Відзив на позов відповідачем не подано.
В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 627,69 гривень визнала, не заперечувала проти його задоволення. Зазначила, що дійсно 22.02.2021 року вона уклала із АТ «Мегабанк» договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank на підставі якого отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом. Оскільки вказаний банк збанкрутував вона не мала можливості погасити наявну у неї заборгованість. Заявлену позивачем до стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 627,69 гривень з яких 9 604,45 гривень – заборгованість за кредитом та 18 023,15 гривень – заборгованість за процентами вона визнає та її не оспорює. Разом з цим просила врахувати, що заявлена позивачем сума до відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 11 200,00 гривень не відповідає складності справі, ціні позову та фактично наданим послугам і є завищеною. 
Фактичні обставини встановлені судом.
22.02.2021 року між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 був укладений договір №TDB.2021.0022.4209 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank.
Умовами вказаного договору визначено, що банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитовою схемою, а також поточні рахунки у доларах США та Євро, що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видає платіжну картку міжнародної системи Visa International Global Rewards. Банк може надавати клієнту кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі Клієнту готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах Доступного ліміту кредитної лінії. Сума максимального ліміту кредитної лінії становить 200 000,00 гривень, строк кредиту – 12 місяців, пільговий період – 62 дня, базова відсоткова ставка – 56% річних, відсоткова ставка у пільговий період – 0,0001 % річних; обов`язковий мінімальний платіж – 5% від використаного кредитного ліміту, який сплачується у передостанній робочий день місяця, в який здійснюється розрахунок/нарахування обов`язкових платежів клієнта за відповідний звітний період. 
На виконання умов вказаного договору АТ «Мегабанк» на ім`я ОСОБА_1 був відкритий поточний рахунок та видано платіжну картку.
Згідно довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №TDB.2021.0022.4209 від 22.02.2021 року станом на 03.09.2024 рік становить 27 627,69 гривень і складалася з: 9 604,45 гривень – заборгованість за кредитом та 18 023,15 гривень – заборгованість за процентами.
03.09.2024 року між АТ «Мегабанк» і ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений договір №GL1N426240 про відступлення права вимоги згідно якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №TDB.2021.0022.4209 від 22.02.2021 року.
27.12.2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК Єврокредит» був укладений договір №1/12 про відступлення права вимоги згідно якого ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №TDB.2021.0022.4209 від 22.02.2021 року.
Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що 22.02.2021 року між АТ «Мегабанк» і ОСОБА_1 був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, на підставі якого банком останньому був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.
У подальшому ТОВ «ФК Єврокредит» згідно укладеного договору відступлення права вимоги набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
Умови укладеного договору ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у визначений договором строк не повернула кредит та не сплатила проценти за його користування.
З огляду на викладене слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не виконала обов`язки за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «ФК Єврокредит» слід стягнути заборгованість за відповідним кредитним договором. 
Згідно представленого розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №TDB.2021.0022.4209 від 22.02.2021 року станом на 03.09.2024 рік становить 27 627,69 гривень і складалася з: 9 604,45 гривень – заборгованість за кредитом та 18 023,15 гривень – заборгованість за процентами.
Вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного кредитного договору, підтверджується матеріалами справи, був визнаний та не оспорбвався відповідачкою в судовому засіданні.
За таких обставин із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором кредиту №TDB.2021.0022.4209 від 22.02.2021 року у розмірі 27 627,69 гривень.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі N910/15944/17).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, N 33210/07 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, N 37246/04).
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі N211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі N760/11145/18(провадження N 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд у справі N922/3812/19висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
В постанові N908/2702/21від 12.01.2023 Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року, укладений між АО «Альянс ДЛС» та ТОВ «ФК Єврокредит»; додаток № 2 до договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року «вартість послуг (прейскурант)» від 01 липня 2025, ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1414107 від 11 серпня 2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до п. 3.3.1 договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року сума гонорару за фактичне стягнення заборгованості за цим договором становить 10% від суми фактично отриманих клієнтом грошових коштів від таких боржників, починаючи з дати прийняття судом рішень про стягнення заборгованості та судових витрат з такого боржника.
Згідно акту прийманні-передачі послуг з правничої допомоги №12130145 від 14.08.2025 надані послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника, вартість 1200 грн., складання, підписання та подання до суду позовної заяви, вартість 10000 грн., загальна сума 11200грн.
Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, оцінивши поведінку обох сторін, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання і повідомлення учасників справи, належність зазначеної справи до категорії справ незначної складності, слід дійти висновку, що заявлені витрати на правову допомогу в сумі 11200,00 грн. не є пропорційними до предмета спору, в тому числі з урахуванням значення справи для сторін, для підготовки даного позову немає необхідності у значній кількості часу, дослідженні великого об`єму нормативно-правових актів, збору та аналізу значної кількості документів, а також значного дослідження практики вирішення судами справ даної категорії.
Враховуючи обставини та результат розгляду даної справи, а також зважаючи на опис правової допомоги, яка надана позивачу за договором, суд дійшов висновку, що пропорційним розміром витрат на оплату професійної правничої допомоги до предмета спору та складності справи 3000,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 242,40 грн.
Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за договором кредиту №TDB.2021.0022.4209 від 22.02.2021 року у розмірі 27 627,60 гривень, судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень.
В решті у задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит», ЄДРПОУ 40932411, місце знаходження: м. Дніпро, пров. Ушинського, буд.1, офіс 105.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 . 
Повний текст судового рішення буде складено 13.03.2026 року. 

Суддя: