ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2026 р. м. Київ Справа №911/3551/25 

Суддя Грабець С.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕКҐОЛД"
до товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ДОРОГА"
про стягнення заборгованості,

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕКҐОЛД" (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ДОРОГА" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 105 895,24 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору поставки №14/04-2025 від 14.04.2025 року.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.11.2025 року відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу запропоновано надати суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (пред`явити зустрічний позов), а також докази, що підтверджують заперечення проти позову.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.11.2025 року була направлена рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 17А, нежит. приміщення 69.
Право бути належним чином повідомленим про дату та час слухання не може бути формальним, оскільки протилежне не відповідає ідеї справедливого судового розгляду, яка включає основоположне право на змагальність провадження.
При цьому, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, зокрема, суду.
Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвала Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 25.11.2025 року внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень 25 листопада 2025 року.
Так, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позовну заяву не подав, заяв та клопотань на адресу суду не направляв.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

14 квітня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю "БЛЕКҐОЛД" (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ДОРОГА" (далі - відповідач) був укладений договір поставки №14/04-2025 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач зобов`язується передавати у власність (поставляти), а відповідач приймати та оплачувати асфальтобетон, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість, умови та строки поставки і оплати яких визначена сторонами у заявках, які є додатками до цього договору і становлять його невід`ємну частину (надалі іменується "товар"). 
Ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами в заявках та (або) рахунках до даного договору, які є його невід?ємною частиною (п. 2.1. договору).
Відповідно до п. 2.2. договору, ціна товару, зазначена в заявках, може змінюватися лише за взаємною згодою сторін шляхом підписання заявки сторонами в новій редакції і буде застосовуватися до тих поставок товару, які будуть здійснюватися позивачем після підписання сторонами відповідної заявки в новій редакції.
Загальна вартість договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма заявками до даного договору (п. 2.3. договору).
Згідно з п. 2.4. договору, на підставі погоджених сторонами заявок (в усній, письмовій або електронній формі), позивач формує для відповідача рахунок на оплату для кожної конкретної поставки товару.
Пунктом 3.1. договору встановлено, що перехід права власності на товар відбувається в момент відвантаження та після підписання сторонами відповідних видаткових накладних, а доставка та перевезення товару провадиться транспортом відповідача або стороннім перевізником за рахунок відповідача.
Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунки між сторонами здійснюються в українській національній валюті — гривнях.
Згідно з п. 4.2. договору, відповідач здійснює попередню оплату в розмірі 50 % (п`ятдесят відсотків) або післяплату в розмірі 100 % (ста відсотків) за кожну партію товару протягом 10 (десять) банківських днів з моменту відвантаження.
Відповідач несе відповідальність за порушення строків оплати товару, і на вимогу позивача сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення (п. 5.2. договору).
Пунктом 8.1. договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення його печатками сторін та діє до 31.12.2025.
За твердженнями представника позивача, на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на суму 658 178,38 грн, що підтверджується видатковими накладними №30 від 14.04.2025 року, на суму 140 788,85 грн, №42 від 14.04.2025 року, на суму 142 335,60 грн, №44 від 29.05.2025 року, на суму 139 937,84 грн №43 від 29.05.2025 року, на суму 140 116,09 грн та №129 від 19.07.2025 року, на суму 95 000,00 грн, який відповідач оплатив частково, а саме в сумі 567 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1571 від 14.04.2025 року, на суму 250 000,00 грн, №1585 від 09.06.2025 року, на суму 250 000,00 грн, та №1615 від 25.08.2025 року, на суму 67 000,00 грн.
Оскільки відповідач поставлений позивачем товар оплатив частково, вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача 105 895,24 грн заборгованості.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Судом встановлено, що 14 квітня 2025 року між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки №14/04-2025 (далі - договір), відповідно до умов якого, позивач зобов`язувався передавати у власність відповідача асфальтобетон (далі - товар), а відповідач зобов`язувався його прийняти та оплатити. 
Ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами в заявках та (або) рахунках до даного договору, які є його невід`ємною частиною (п. 2.1. договору).
Загальна вартість договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма заявками до даного договору (п. 2.3. договору).
Пунктом 3.1. договору встановлено, що перехід права власності на товар відбувається в момент відвантаження та після підписання сторонами відповідних видаткових накладних, а доставка та перевезення товару провадиться транспортом відповідача або стороннім перевізником за рахунок відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 року в справі №905/49/15, від 29.11.2019 року в справі №914/2267/18, від 29.01.2020 року в справі №916/922/19, від 25.06.2020 року в справі №924/233/18, від 10.12.2020 року в справі №910/14900/19, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 658 178,38 грн, що підтверджується видатковими накладними №30 від 14.04.2025 року, на суму 140 788,85 грн, №42 від 14.04.2025 року, на суму 142 335,60 грн, №44 від 29.05.2025 року, на суму 139 937,84 грн №43 від 29.05.2025 року, на суму 140 116,09 грн, №129 від 19.07.2025 року, на суму 95 000,00 грн, та товарно-транспортними накладними №1 від 14.04.2025 року, №2 від 14.04.2025 року, №1 від 29.05.2025 року, №2 від 29.05.2025 року, №1 від 19.07.2025 року, копії яких долучені до матеріалів справи.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з п. 2.4. договору, на підставі погоджених сторонами заявок (в усній, письмовій або електронній формі), позивач формує для відповідача рахунок на оплату для кожної конкретної поставки товару.
Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунки між сторонами здійснюються в українській національній валюті — гривнях.
Згідно з п. 4.2. договору, відповідач здійснює попередню оплату в розмірі 50 % (п`ятдесят відсотків) або післяплату в розмірі 100 % (ста відсотків) за кожну партію товару протягом 10 (десять) банківських днів з моменту відвантаження.
14 квітня 2025 року відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 250 000,00 грн, 09 червня 2025 року, - на суму 250 000,00 грн, а 25 серпня 2025 року, - на суму 67 000,00 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №1571 від 14.04.2025 року, №1585 від 09.06.2025 року та №1615 від 25.08.2025 року, долученими до матеріалів справи. 
До матеріалів справи також долучена копія акту звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2025-01.10.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю "БЛЕКҐОЛД" і товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ДОРОГА", з якої вбачається, що борг відповідача перед позивачем становив 91 178,38 грн.
Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідач документів, що підтверджували б оплату товару або спростовували б доводи представника позивача, суду не надав, тому вимога про стягнення з відповідача 91 178,38 грн основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Крім стягнення основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 12 357,93 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Так, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.
Згідно з п. 5.2. договору, відповідач несе відповідальність за порушення строків оплати товару, і на вимогу позивача сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення
Суд під час вирішення спору з`ясовує обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.
Ця правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 року в справі №922/2216/18 та від 05.03.2018 року в справі №910/1389/18.
Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Як уже зазначалось, згідно з п. 4.2. договору, відповідач здійснює попередню оплату в розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) або післясплату в розмірі 100 % (ста відсотків) за кожну партію товару протягом 10 (десять) банківських днів з моменту відвантаження.
Відповідно до п. 1 постанови Національного банку України "Про затвердження Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті" №320 від 16.08.2006 року, банківський день у системі електронних платежів Національного банку (далі - банківський день) - позначений календарною датою проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, пов`язані з проведенням міжбанківських платіжних інструкцій через систему електронних платежів Національного банку (далі - СЕП), за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на рахунках учасників СЕП у Національному банку на ту саму дату. Банківський день може включати два і більше календарних днів, якщо міжбанківські платіжні операції через СЕП здійснюються у вихідні, святкові та неробочі дні, що передують даті цього банківського дня. Підсумки розрахунків за міжбанківськими платіжними інструкціями, проведеними через СЕП у вихідні, святкові та неробочі дні, відображаються на рахунках учасників СЕП у Національному банку в перший робочий (операційний) день після вихідних, святкових та неробочих днів.
01 квітня 2023 року вищевказана постанова втратила чинність на підставі постанови правління Національного банку України "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких нормативно-правових актів Національного банку України" №17 від 03.03.2023 року.
Згідно з п. 1 постанови правління Національного банку України "Про запровадження міжнародного стандарту ISO 20022 у платіжній інфраструктурі України" №93 від 16.09.2021 року, Національний банк України з 01 квітня 2023 року запроваджує систему електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП) нового покоління - СЕП-4.0 та не використовує діюче покоління СЕП - СЕП-3.3 для виконання міжбанківських платіжних операцій.
Відповідно до п. 2 постанови правління Національного банку України "Про запровадження міжнародного стандарту ISO 20022 у платіжній інфраструктурі України" №93 від 16.09.2021 року, банки України, Державна казначейська служба України, Національний депозитарій України з 01 квітня 2023 року виконують міжбанківські платіжні операції через СЕП-4.0, у якій забезпечено можливість цілодобового режиму роботи 24/7 без зупинення роботи СЕП із виконання міжбанківських платіжних операцій.
Відтак, поняття "банківський день" після запровадження СЕП-4.0 фактично тотожне поняттю "календарний день". 
Судом встановлено, що відповідач повинен був оплатити поставлений позивачем товар, відповідно до видаткових накладних №30 від 14.04.2025 року, на суму 140 788,85 грн, та №42 від 14.04.2025 року, на суму 142 335,60 грн, - не пізніше 24 квітня 2025 року, відповідно до видаткових накладних №44 від 29.05.2025 року, на суму 139 937,84 грн, та №43 від 29.05.2025 року, на суму 140 116,09 грн, - не пізніше 09 червня 2025 року, відповідно до видаткової накладної №129 від 19.07.2025 року, на суму 95 000,00 грн, - не пізніше 29 липня 2025 року.
14 квітня 2025 року відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 250 000,00 грн, 09 червня 2025 року, - на суму 250 000,00 грн, а 25 серпня 2025 року, - на суму 67 000,00 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №1571 від 14.04.2025 року, №1585 від 09.06.2025 року та №1615 від 25.08.2025 року, долученими до матеріалів справи. 
Розмір пені за прострочення оплати товару, відповідно до видаткових накладних №43 та №44 від 29.05.2025 року, враховуючи період заборгованості з 13 червня 2025 року до 24 серпня 2025 року, суму боргу в розмірі 63 178,38 грн, облікову ставку Національного банку України, що в цей період становила 15,50 %, складає 3 917,06 грн, які підлягають стягненню.
Розмір пені за прострочення оплати товару, відповідно до видаткової накладної №129 від 19.07.2025 року:
- враховуючи період заборгованості з 04 серпня 2025 року до 24 серпня 2025 року, суму боргу в розмірі 95 000,00 грн, облікову ставку Національного банку України, що в цей період становила 15,50 %, складає 1 694,38 грн;
- враховуючи період заборгованості з 25 серпня 2025 року до 20 листопада 2025 року, суму боргу в розмірі 91 178,38 грн, облікову ставку Національного банку України, що в цей період становила 15,50 %, складає 6 814,65 грн,
а разом, - 8 509,03 грн.
Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Оскільки представник позивача просив суд стягнути з відповідача 8 440,87 грн пені, то стягненню з відповідача підлягає саме ця сума.
Також позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 1 195,93 грн та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 1 163,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.
Так, три проценти річних за прострочення оплати товару, відповідно до видаткових накладних №43 та №44 від 29.05.2025 року, враховуючи період заборгованості з 13 червня 2025 року до 24 серпня 2025 року, що складає 73 дні, суму боргу в розмірі 63 178,38 грн, становлять 379,07 грн, які підлягають стягненню. 
Три проценти річних за прострочення оплати товару, відповідно до видаткової накладної №129 від 19.07.2025 року:
- враховуючи період заборгованості з 04 серпня 2025 року до 24 серпня 2025 року, що складає 21 день, суму боргу в розмірі 95 000,00 грн, становлять 163,97 грн;
- враховуючи період заборгованості з 25 серпня 2025 року до 20 листопада 2025 року, що складає 88 днів, суму боргу в розмірі 91 178,38 грн, становлять 659,48 грн,
а разом, - 823,45 грн.
Як уже зазначалось, частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Оскільки представник позивача просив суд стягнути з відповідача 816,86 грн трьох процентів річних, то стягненню з відповідача підлягає саме ця сума.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж повинен бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому повинен бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо оплату заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.
Так, сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, за прострочення оплати товару, відповідно до видаткових накладних №43 та №44 від 29.05.2025 року, враховуючи період заборгованості з 13 червня 2025 року до 24 серпня 2025 року, індекс інфляції у червні 2025 року 100,8%, індекс інфляції у липні 2025 року 99,8%, індекс інфляції у серпні 2025 року 99,8%, суму боргу в розмірі 63 178,38 грн, складає 250,95 грн, які підлягають стягненню.
Сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, за прострочення оплати товару, відповідно до видаткової накладної №129 від 19.07.2025 року:
- враховуючи період заборгованості з 04 серпня 2025 року до 24 серпня 2025 року, індекс інфляції у серпні 2025 року 99,8%, суму боргу в розмірі 95 000,00 грн, складає -190,00 грн (тобто мала місце дефляція);
- враховуючи період заборгованості з 25 серпня 2025 року до 11 листопада 2025 року, індекс інфляції у вересні 2025 року 103,3%, індекс інфляції у жовтні 2025 року 100,9%, індекс інфляції у листопаді 2025 року 100,4%, суму боргу в розмірі 91 178,38 грн, складає 1 465,70 грн,
а разом, - 1 275,70 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Оскільки представник позивача просив суд стягнути з відповідача 912,05 грн суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, то стягненню з відповідача підлягає саме ця сума.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 59, 124 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ч. 1 ст. 530, ст. 549, ст. 610, ст. 611, ст. 625, ч. 1 ст. 626, ст. 627, ст. 628, ст. 692, ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, ч. ч. 1, 2 ст. 4, ч. 4 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. 5 ст. 252, ч. 1 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238, ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити повністю позов товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕКҐОЛД" до товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ДОРОГА" про стягнення заборгованості в сумі 105 895,24 грн.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ДОРОГА" (08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, селище міського типу Чабани, ВУЛИЦЯ МАШИНОБУДІВНИКІВ, будинок 17-А, нежиле приміщення 69, ідентифікаційний код 40911344) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕКҐОЛД" (89636, Закарпатська обл., Мукачівський р-н, територіальна громада Кольчинська, урочище Няроші, будинок б/н, ідентифікаційний код 45198362) 91 178,38 грн (дев`яносто одну тисячу сто сімдесят вісім грн 38 коп.) основного боргу; 12 357,93 грн (дванадцять тисяч триста п`ятдесят сім грн 93 коп.) пені; 1 195,93 грн (одну тисячу сто дев`яносто п`ять грн 93 коп.) трьох процентів річних; 1 163,00 грн (одну тисячу сто шістдесят три грн 00 коп.) суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, та 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного рішення.
Повне рішення складене 16.02.2026 року.

Суддя С. Грабець