ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
12 березня 2026 року 	Справа № 280/9515/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.05.2024 р. по 13.07.2024 р. та скасувати лист-відмову від 10.10.2025 р. №18468-18377/С-02/8-0800/25;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як спадкоємцю, суму належної, але недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.05.2024 р. по 13.07.2024 р. (включно) у повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті матері, Позивач 16.09.2025 звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про виплату недоотриманої пенсії за період з 01.05.2024 по 13.07.2024. Відповідач відмовив у задоволенні заяви листом від 10.10.2025, мотивувавши це тим, що пенсія нібито не нараховувалася з 01.05.2024 через не проходження ідентифікації, і тому недоотримана сума відсутня. Позивач вважає дії відповідача (відмову у виплаті недоотриманої пенсії) протиправними та такими, що порушують її право на отримання спадщини. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 03 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху. У встановлений строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін. 
Відповідач позов не визнав, надав письмовий відзив, в якому вказує, що згідно інформації, яка міститься в електронній пенсійній справі померлої ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що є тимчасово окупованою російською федерацією України. Виплата пенсії ОСОБА_3 призупинена з 01.05.2023 у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону №1058. В подальшому, звернень від ОСОБА_3 до органів Пенсійного фонду України щодо поновлення виплати пенсії не надходило. Пенсія з 01.05.2023 по день смерті ОСОБА_3 не нараховувалась. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що в цій справі предметом позову є майнова вимога в порядку спадкування права власності на майно грошові кошти у вигляді суми недотриманої пенсії. Тож спір має приватноправовий, а не публічно-правовий, характер, а тому підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. На запит приватного нотаріуса, щодо суми недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) , відповідачем було надано лист, де зазначено, що сума недоотриманої пенсії складає 101766,25 грн., необхідно зазначити, що розмір виплати може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину. Позивач зазначає, що вона не згодна із розміром з недоотриманої за життя ОСОБА_3 пенсії, тобто у цій справі оскаржується сума, що вже увійшла до складу спадщини і про це нотаріусом видано відповідне Свідоцтво. Вважаємо, у цій справі, правовідносини виникають у зв`язку зі спадкуванням є відносинами приватноправового характеру, які належить вирішувати у порядку, визначеним Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідач наголошує, що ОСОБА_3 з моменту припинення нарахування пенсії по день смерті, не зверталась до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат, розмір недоотриманої пенсії, враховуючи вимоги пункту 14-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058, Постанови №299 становить 37672,00 грн., недоотримана пенсія за період з 01.05.2023 по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відсутня, оскільки за вказаний період вона не нараховувалась. Звертає увагу суду, що недоодержана пенсія що залишилася після смерті ОСОБА_3 у розмірі 37672,00 грн нарахована та виплачена на банківський рахунок Позивача, зазначений у заяві від 11.09.2025. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.
З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фону України в Запорізькій області та отримувала пенсію, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Свідоцтвом від 08.08.2024 серії НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач - ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 .
02.09.2025 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Обушенко Г.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом. 
Спадщина складається, з банківських вкладів та недоотриманої пенсії, залишок станом на 12.12.2024 складає 101766,25грн, що знаходиться у ГУ ПФУ в Запорізькій області, як належала спадкодавцю, що підтверджується довідкою №392, виданою ГУ ПФУ в Запорізькій області 12.12.2024. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку банківських вкладів та недоотриманої пенсії видано ОСОБА_1 .
На звернення позивача щодо недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 10.10.2025 повідомлено, що виплата пенсії ОСОБА_3 призупинена з 01.05.2023 у зв`язку з тривалою неоплатою, відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону №1058. В подальшому, звернень від ОСОБА_3 до органу ПФУ щодо поновлення виплати пенсії, в тому числі, з повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, відповідно до п.14-4 розділу 15 Прикінцеві положення Закону №1058, не надходило. Пенсійна справа знята з обліку з 01.08.2024 у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 залишилася нарахована та недоодержана пенсія за період з 01.07.2022 по 30.04.2023 в сумі 37672,00грн, 1/3 частки якої позивачу, як спадкоємиці, на підставі заяви та доданих документів від 11.09.2025, було виплачено в вересні 2025 року на рахунок банківської установи, зазначений у заяві. 
Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.05.2024 по 13.07.2024, звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 4, пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні владних управлінських функцій. 
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що цей спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки в даній справі позивач оскаржує саме дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та лист-відмову від 10.10.2025 №18468-18377/С-02/8-0800/25, прийнятих суб`єктом владних повноважень під час реалізації ним функцій у сфері пенсійного забезпечення. Спір не стосується розподілу спадщини між спадкоємцями, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину чи вирішення спору про цивільне право між приватними особами. Сам по собі факт того, що позивач звертається як спадкоємець, не змінює публічно-правового характеру спору, якщо предметом є законність відмови органу Пенсійного фонду у здійсненні виплати. 
Таким чином, спір в цій справі виник у сфері реалізації владних управлінських функцій органу Пенсійного фонду України, що свідчить про його публічно-правовий характер.
Отже, підстави для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України відсутні.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частиною 3 статті 4 Закону № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Частиною 1 статті 58 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.
Згідно з п.4 ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.
Статтею 52 Закону № 1058-IV встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач як спадкоємець має право на отримання відповідної суми.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (далі – ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Частиною 1 статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII встановлено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що сума пенсії, яка належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті.
При цьому, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 2-а-2691/2009.
Колегія суддів Верховного Суду у вказаному рішенні зазначила, що сума пенсії, яка не була нарахована пенсіонеру, не може вважатися недоотриманою сумою пенсії і не підлягає виплаті в порядку статті 52 Закону №1058-IV та не входить до складу спадщини, оскільки така в силу положень статі 1219 ЦК України нерозривно пов`язана з особою спадкодавця та не може бути передана іншим особам, а тому спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
З матеріалів справи вбачається, що виплата пенсії ОСОБА_3 була призупинена з 01.05.2023, а з 01.05.2023 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсія їй не нараховувалася. 
За таких обставин суд доходить висновку про відсутність підстав вважати, що в спірний період з 01.05.2024 по 13.07.2024 існувала недоотримана пенсія, яка належала спадкодавцеві та могла перейти позивачу як спадкоємцю. Сам факт смерті пенсіонера та наявність свідоцтва про право на спадщину не створюють самостійного права на отримання сум, які не були нараховані спадкодавцеві у встановленому законом порядку. 
Таким чином, у випадку відсутності факту нарахування пенсії, правові підстави для її виплати як недоотриманої відсутні.
Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідачем виплачено позивачу суму недоотриманої пенсії у розмірі 37672,00 грн за період з 01.07.2022 по 30.04.2023.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що за спірний період з 01.05.2024 по 13.07.2024 пенсія була нарахована або що орган Пенсійного фонду України протиправно не здійснив таке нарахування.
Позивач посилається на свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого до складу спадщини входить, зокрема, недоотримана пенсія.
Разом з тим, доказів, які б підтверджували фактичне нарахування пенсії ОСОБА_3 за період з 01.05.2024 по 13.07.2024, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. 
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).
Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то, відповідно, на користь позивача не можуть бути стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати.
Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова