Справа № 278/4489/22

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2025 року     м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі судді Дубовік О. М., за участі секретаря Кравчук Д.В., розглянувши цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:
30.12.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі позовом, в якому просить визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю за місцем проживання: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що спільні діти сторін, зокрема, й ОСОБА_6 , фактично проживають з нею. Після подачі позивачем позовної заяви про збільшення розміру аліментів, їх сина - ОСОБА_3 , забрали батьки відповідача та не дають позивачці з ним спілкуватись, у зв`язку з цим була змушена звертатися до органів поліції. Відтак, сторони не дійшли згоди між собою.
ОСОБА_1 має усі належні умови для проживання та виховання дітей: наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та має дохід у 12000,00 грн, за місцем проживання у неї є підсобне господарство. Водночас відповідач мобілізований у серпні 2022 року та не підтримує спілкування із дітьми. 
Ухвалою судді Житомирського районного суду Татуйка Є.О. від 10.01.2023 року було відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 37).
Водночас, 26.12.2022 року ОСОБА_2 звернувся із позовною заявою про визначення місця проживання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком за адресою: АДРЕСА_2 ; просив припинити стягнення аліментів з нього на утримання неповнолітнього сина, які стягуються згідно судового наказу від 27.11.2018 року, виданого Житомирським районним судом Житомирської області у справі №278/3358/18 (а.с. 130).
Ухвалою судді Житомирського районного суду Дубовік О.М. від 24.02.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 161).
Представником ОСОБА_1 – адвокатом Тітарчук О.І. було скеровано відзив на позовну заяву, у якій він просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів – відмовити (а.с. 185-184).
Ухвалою Житомирського районного суду ОСОБА_7 від 15.05.2023 року цивільну справу №274/7783/22 було передано до судді Житомирського районного суду Житомирської області Татуйку Є.О. для вирішення питання про об`єднання з цивільною справою №278/4489/22 (а.с. 193-194).
Ухвалою судді Житомирського районного суду Татуйка Є.О. від 15.05.2023 року було об`єднано цивільні справи №278/4489/22 та №274/7783/22 в одне провадження, присвоєно загальний номер №278/4489/22 (а.с. 129).
Крім того, ухвалою судді Житомирського районного суду Татуйка Є.О. від 15.05.2023 року, було зупинено провадження у об`єднаній цивільній справі №278/4489/22 до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України (а.с. 199-200).
Суддею Житомирського районного суду Дубовік О.М. ухвалою від 16.12.2024 року цивільну справу № 278/4489/22 було прийнято до свого розгляду та призначено підготовче судове засідання (а.с. 214).
У судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, а саме: не заперечував проти визначення місця проживання дітей з матір`ю – ОСОБА_1 , однак просив заборонити їй вивозити дітей за кордон, без його згоди. Крім того, звернувся до суду із заявою аналогічного змісту (а.с. 219). 
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заявлені нею позовні вимоги та просила їх задовольнити. Повідомила, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дітей у сумі 4800,00 грн, тобто по 1600 грн – на кожну дитину, щомісячно. Наголосила, що батько мало приділяє увагу дітям та не піклується про них належним чином. 
Представник позивача - адвокат Чертков О.Є. підтримав вимоги своєї довірительки.
У судовому засіданні представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служби у справах дітей Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечувала, та підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 . Повідомила, що діти проживають на території громади, будь-яких нарікань на останню, як матір, немає. Щодо дій матері ОСОБА_2 , яка є бабусею неповнолітнього ОСОБА_3 , пояснила, що вона силою забрала жити до себе дитину, яку згодом вилучила служба у справах дітей разом із поліцією. Крім того, комісією служби у справах дітей було ухвалене рішення щодо порядку побачення з дітьми. Повідомила, що ОСОБА_2 постійно сплачує аліменти, на засідання комісії ні разу не прибув; зі слів матері – ОСОБА_1 , мало бере участі у житті дітей; при спілкуванні з дітьми, вони висловили думку, що хочуть проживати з матір`ю.
У судовому засіданні неповнолітній син сторін – ОСОБА_3 не зміг висловити думку щодо питання його проживання з кимось із батьків.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служби у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність (а.с. 218), щодо позовних вимог сторін поклались на розсуд суду (а.с. 19).
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, вислухавши позиції сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 136), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 138), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 137), є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно судового наказу від 27.11.2018 року, виданого Житомирським районним судом Житомирської області вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільних дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09 листопада 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9, 144).
Згідно акту обстеження умов проживання від 09.12.2022 року Райгородської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, визначено, що мати – ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов`язки; забезпечує дітей усім необхідним (а.с. 10).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 19.12.2022, ОСОБА_1 отримує соціальні виплати з відповідних бюджетів у сумі 12787,95 грн щомісячно (а.с. 11).
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю (а.с. 12).
Згідно довідки лікаря-психіатра від 22.12.2022 року, ОСОБА_1 гострих психічних розладів не має; під наглядом лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 13). Згідно довідки про результат наркологічного огляду №384 від 22.12.2022 року, ОСОБА_1 психічних та поведінкових розладів унаслідок вживання психоактивних речовин не виявлено (а.с. 14).
ОСОБА_1 офіційно працевлаштована на ДП «Житомирський бронетанковий завод»; за місцем роботи характеризується з позитивної сторони (а.с. 17).
Згідно довідки №629 від 22.12.2022, виданої Озадівським старостинським округом №8 Райгородської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_1 дійсно проживає без реєстрації у АДРЕСА_1 , разом із дітьми: ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які перебувають на її утриманні (а.с. 18).
Згідно довідки-характеристики №628 від 22.12.2022, виданої Озадівським старостинським округом №8 Райгородської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_1 дійсно проживає з дітьми за вище вказаною адресою та характеризує позитивно за місцем проживання (а.с. 19).
Згідно довідки Озадівського закладу дошкілької освіти «Промінець» Райгородської сільської ради Бердичівського району Житомирської області №13 (а.с. 20) та педагогічних характеристик на виховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 21-22), ОСОБА_1 приймає активну участь у житті та вихованні дітей; батько дітей у вихованні дітей участі не приймає.
Згідно розрахунку заборгованості від 16.11.2022 року №19.5-8/8/21/31819, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей (а.с. 25-27).
Згідно психологічного заключення №27.12.2022 року від 27.12.2022 року ОСОБА_1 , мати 4-х дітей, дійсно зверталась по допомогу до кризового центру «Місто Добра» через відсутність житла, зокрема й через психологічне та фізичне насильство її чоловіка - ОСОБА_2 , у якому вони проживали певний час (а.с. 28-29).
Згідно повідомлення Відділу поліції №1 ЖРУП №1 ГУНП в Житомирській області, ОСОБА_2 неодноразово зверталась до поліції щодо вчинення відносно неї домашнього насильства її чоловіком - ОСОБА_2 (а.с. 30-31), відтак щодо останнього були ухвалені постанови про визнання його винним у вчинені домашнього насильства (а.с. 86-91).
ОСОБА_10 звернулась із заявою про те, що є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та дала згоду на реєстрацію місця проживання дітей та їх матері – ОСОБА_1 , однак необхідна згода їх батька (а.с. 92-93, 95-104). 
Згідно висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Райгородської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 19.04.2023 року №48, визначено доцільно визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 114-118).
Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , 1988 року народження, був направлений до лав Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_1 ) (а.с. 126).
Згідно довідки №843/1203 від 24.04.2023 року, судом встановлено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 та згідно виконавчого листа від 23.02.2023 року у справі №3274/5502/22 було здійснено утримання аліментів з ОСОБА_2 ; утримання аліментів здійснюється з 01.03.2023 року. З 01 по 14.04.2023 року утримання аліментів не проводилось (а.с. 125). 
Водночас, до позовної заяви ОСОБА_2 , яку суд вважає за зустрічну позовну заяву, були додані наступні докази.
Згідно довідки №152 від 08.11.2022, виданої виконкомом Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_11 , 1967 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , про те, що вона дійсно піклується про дітей ОСОБА_2 , 1988 року народження, а її онук – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.01.2022 по 30.08.2022 проживав разом з нею (а.с. 139). 
Згідно довідки №152 від 08.11.2022, виданої виконкомом Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_11 , 1967 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , про те, що вона дійсно піклується про дітей ОСОБА_2 , 1988 року народження, а її онуки – ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали з нею за вказаною адресою літо-осінь 2021 року (а.с. 140).
Згідно довідки №856 від 10.11.2022 року, ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом із колишньою дружиною – ОСОБА_1 , їх спільні діти, дитина ОСОБА_1 – ОСОБА_6 , та сестра – ОСОБА_12 (а.с. 141). 
Згідно довідки №05-26/203 від 01.12.2022 року, виданої виконкомом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської обалсті, згідно акту обстеження №126 від 20.09.2022 року громадянка ОСОБА_1 разом із дітьми не проживають за вказаною адресою, а проживають у с. Озадівка Бердичівського району Житомирської області з лютого 2020 року (а.с. 143).
Згідно висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Райгородської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 28.08.2025 року №89, ухвалено доцільно визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
У відповідності до ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішення спору суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Крім того, кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року № 50/155, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-X11 (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 роз`яснив, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється такими правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги усі надані до суду докази, суд, виходячи з інтересів дітей, вважає за доцільне визначити подальше місце проживання трьох дітей з матір`ю, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, та відповідно відмови у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини – ОСОБА_3 , з батьком. 
Крім того, відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Положеннями частин другої та третьої статті 181СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Відповідно до ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
Відповідно до п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
З аналізу статей 267-271СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст. 92 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.
У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Відтак, з огляду на встановлені обставини судом, суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо припинення стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , які стягуються згідно судового наказу від 27.11.2018 року, виданого Житомирським районним судом Житомирської області у справі №278/3358/18.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору у сумі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 160, 161, 180-182, 192 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, ч. 4 ст. 223, 259, 263, 265, гл. 11 розд. 3 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, про визначення місця проживання дітей - задовольнити.
Визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання: АДРЕСА_1 .
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 992,40 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 27.02.2026 року.
Відомості про учасників: 

Позивач (відповідач у зустрічній позовній заяві): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач (позивач у зустрічній позовній заяві): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (у первісній позовній заяві): Служба у справах дітей Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, адреса: Житомирська область, Бердичівський район, с. Бистрик, вул. Шевченка, 11, поштова адреса: Житомирська область, м. Бердичів, пл. Соборна, 23, код ЄДРПОУ 44106363. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (у зустрічній позовній заяві): Служба у справах дітей Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, адреса: Житомирська область, Житомирський район, с-ще Новогуйвинське, вул. Дружби Народів, 5, код ЄДРПОУ 44285773.

Суддя О. М. Дубовік