ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року   Справа № 903/122/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Крейбух О.Г. 
без участі представників сторін
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська агенція приватизації" на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 02.10.2025 суддею Шумом М.С. у м. Луцьк (повний текст рішення складено 10.10.2025) у справі № 903/122/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська агенція приватизації"
до Сільськогосподарського приватного підприємства "Несвіч"
про стягнення 140250 грн 

ВСТАНОВИВ:
ТзОВ "Всеукраїнська агенція приватизації" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до СПП "Несвіч", в якому просило визнати прострочення виконання зобов`язання відповідачем на суму 140250 грн і, як наслідок, визнати виникнення збитків у позивача на суму 140250 грн; визнати додатковий договір не укладеним та зобов`язати відповідача повернути позивачу сплачені кошти у сумі 140250 грн; у разі визнання додаткового договору укладеним, визнати додатковий договір недійсним та зобов`язати відповідача повернути позивачу безпідставно отримані кошти у сумі 140250 грн; стягнути з відповідача в користь позивача борг у розмірі 140250 грн; визнати наявність підстав для зупинення провадження у справі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги товариство зазначило, що відповідач, після закінчення дії договору доручення, не виконав свого обов`язку по скасуванню актів виконаних робіт та по поверненню результатів наданих послуг. Це в свою чергу призвело до розірвання договорів позивача з виконавцями, яких він наймав та завдання йому збитків на суму 140250 грн.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 02.10.2025 у справі № 903/122/25 у задоволенні позову ТзОВ "Всеукраїнська агенція приватизації" відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив останнє скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги товариства у повному обсязі, а саме: стягнути з відповідача 140250 грн; встановити обставини укладеності або неукладеності додаткового договору № 2 від 26.01.2022; у разі встановлення його неукладеності - застосувати наслідки ст. 1212 ЦК України; у разі встановлення його укладеності - оцінити підстави для визнання його недійсним; визнати наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до ст. 227 ГПК України та ст. 251 ЦПК України у зв`язку з мобілізацією керівника позивача, з урахуванням наданої згоди позивача на продовження розгляду справи.
Від відповідача до апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.
Скаржник надіслав на адресу суду відповідь на відзив, відповідно до якої просив суд відхилити заперечення відповідача, викладені у відзиві. 
В силу ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань про розгляд даної справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило.
Відповідно до вимог ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, а також відповіді на відзив, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків. 
Судами встановлено, що 07.04.2021 між позивачем (повірений) та відповідачем (довіритель) було укладено договір доручення за № 040721-ДДзаг-1Травня/НААН, згідно п. 1.1. якого повірений зобов`язується за оплату, від імені та за рахунок довірителя вчинити комплекс юридичних фактичних дій (згідно примірника плану приватизації ДП "Дослідницьке господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідницької станції Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, що є додатком 1 до договору) з проведення супроводу, контролю приватизації вказаного державного підприємства, місцезнаходження: 45150 Волинська обл., Рожищенський р-н, с. Копачівка, а також для участі в аукціоні для приватизації ДП. Згідно п. 1.3. договору, перелік дій повіреного, вказаний у п. п. 1.2.3. -1.2.10. цього договору, носить загальний інформаційний характер. Для визначення повного конкретного переліку дій по кожному окремому із зазначених пунктів договору сторони укладають додатковий договір до цього договору, в якому також зазначається сума коштів як засобів для забезпечення виконання визначених дій та порядок їх сплати. Згідно п. 1.4. договору виконання повіреним доручення (комплексу дій) за цим договором здійснюється на підставі довіреності, виданої довірителем. Згідно п. 1.5 договору, повірений виконує дане йому доручення як особисто, так і за допомогою залучених ним інших осіб: виконавців, фахівців, експертів тощо. Згідно п. 2.1.1. договору, доручення довіритель приймає на себе наступні зобов`язання, а саме: видати повіреному в день укладення цього договору довіреність на вчинення юридичних і фактичних дій, визначених цим договором, забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання повіреним наданого за цим договором доручення, а саме: грошовими коштами.
Згодом, 26.01.2022 між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір № 2-0126/040721-ДДзаг-1Травня/НААН про припинення (дострокове розірвання) договору доручення № 040721-ДДзаг-1Травня/НААН від 07.04.2021, згідно п. 1 якого сторони, у відповідності до ч. 1 ст. 651, ст. 1008 ЦК України та п. 2.4.2, 4.6. основного договору за їх взаємною згодою припиняють (достроково розривають) основний договір. В п. 4 додаткового договору обумовлено, що основний договір вважається припиненим з 05.03.2022. Також умовами додаткового договору передбачено, що після повернення коштів довірителю скасовується право довірителя на результати виконання доручення та в строк до 5 днів після повернення коштів Повіреним довіритель повертає повіреному отримані результати виконання зазначеного доручення.
Відповідно до акту виконаних робіт № 1 від 15.06.2021, повіреним було виконано роботи (дії, послуги) згідно п. 1.2.1 договору доручення від 07.04.2021 № 040721-ДДзаг-1Травня/НААН та п. 0 примірника плану приватизації ДП "Дослідницьке господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідницької станції Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, код ЄДРПОУ - 00729310. Загальна вартість послуг склала 140250 грн без ПДВ. У довірителя відсутні претензії до повіреного стосовно наданих послуг. Було надано звіти № 1-12 з додатками.
Звертаючись із позовною заявою, товариство вказало про часткове повернення останнім відповідачу коштів за рахунок власних. 
Разом з тим судами встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 15.04.2024 у справі № 910/453/24 ухвалено стягнути з ТзОВ "Всеукраїнська агенція приватизації" на користь СПП "Несвіч" 722884 грн неповернутих коштів, 200432, 39 грн інфляційних втрат, 38322, 75 грн 3% річних, а також 14424, 59 грн судового збору.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2024 у справі № 910/453/24 рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2024 у справі № 910/453/24 - залишено без змін.
Як зазначено вище, ТзОВ "Всеукраїнська агенція приватизації" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до СПП "Несвіч", в якому просило визнати прострочення виконання зобов`язання відповідачем на суму 140250 грн, і, як наслідок, визнати виникнення збитків у позивача на суму 140250 грн; визнати додатковий договір не укладеним та зобов`язати відповідача повернути позивачу сплачені кошти у сумі 140250 грн; у разі визнання додаткового договору укладеним, визнати додатковий договір недійсним та зобов`язати відповідача повернути позивачу безпідставно отримані кошти у сумі 140250 грн; стягнути з відповідача в користь позивача борг у розмірі 140250 грн; визнати наявність підстав для зупинення провадження у справі.
Суд першої інстанції, за результатами розгляду даної справи, оскаржуваним рішенням від 22.09.2025 ухвалив у задоволенні позову відмовити. 
Апеляційний господарський суд з висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступного.
Згідно приписів ст. ст. 1000, 1003, 1005, 1007 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
В силу ст. 1005 ЦК України, повірений повинен виконати дане йому доручення особисто. Повірений має право передати виконання доручення іншій особі (замісникові), якщо це передбачено договором або якщо повірений був вимушений до цього обставинами, з метою охорони інтересів довірителя. Повірений, який передав виконання доручення замісникові, повинен негайно повідомити про це довірителя. У цьому разі повірений відповідає лише за вибір замісника. Довіритель має право у будь-який час відхилити замісника, якого обрав повірений. 
Згідно ч. 1 ст. 1007 ЦК України, довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.
У відповідності до положень основного договору доручення, укладеного між сторонами даного господарського спору, перелік дій повіреного, вказаний у п. п. 1.2.3. - 1.2.10. цього договору носить загальний інформаційний характер. Для визначення повного конкретного переліку дій по кожному окремому із зазначених пунктів договору сторони укладають додатковий договір до цього договору, в якому також зазначається сума коштів як засобів для забезпечення виконання визначених дій та порядок їх сплати. Крім цього, згідно п. 1.4. договору виконання повіреним доручення (комплексу дій) за цим договором здійснюється на підставі довіреності, виданої довірителем.
Місцевим господарським судом обґрунтовано зауважено про те, що позивачем не додано до матеріалів справи ні додаткових договорів з конкретним переліком дій, на які відповідач уповноважує позивача та про узгоджену вартість, ні довіреності, де міг бути вказаний такий перелік дій, в тому числі щодо дій із залученням виконавців.
Відтак, апеляційний господарський суд вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про визнання прострочення виконання зобов`язання відповідачем на суму 140250 грн, і як наслідок, визнати виникнення збитків у позивача на суму 140250 грн.
Стосовно позовної вимоги товариства про визнання додаткового договору неукладеним, апеляційний господарський суд також погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Щодо заявленої вимоги про визнання додаткового договору недійсним з підстав його ймовірного не підписання сторонами, колегія суддів відмічає, що в межах розгляду справи № 910/453/24 в Господарському суді м. Києва судом витребовувався та досліджувався оригінал додаткового договору № 2-0126/040721-ДДзаг-1Травня/НААН про припинення (дострокове розірвання) договору доручення № 040721-ДДзаг-1Травня/НААН від 07.04.2021, а також досліджувалися обставини його виконання.
Відтак, доводи товариства про те, що договір укладений з порушенням його письмової форми, є необґрунтованими. 
Враховуючи усе вищевикладене, судова колегія дійшла висновку відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТзОВ "Всеукраїнська агенція приватизації" та, відповідно, стягнення з відповідача 140250 грн на користь позивача, з урахуванням усіх встановлених обставин та доводів товариства про його неукладеність чи недійсність, або імовірне прострочення виконання додаткового договору.
Стосовно наявності підстав для зупинення провадження у справі, колегія суддів відмічає, що позивачем фактично не було заявлено в суді першої інстанції клопотання про зупинення провадження по справі, відтак, підстави для застосування ст. 227, 228 ГПК України у суду були відсутні. Також, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача у судовому засіданні місцевого господарського суду просив суд здійснювати розгляд справи, оскільки підтримував заявлений ним позов у повному обсязі.
Доводи скаржника про те, що останній, у відповідності до умов укладеного договору доручення, мав право самостійно, на власний розсуд, залучати виконавців на підставі п. п. 1.5 та 2.3 вказаного договору, суд вважає не обґрунтованими з огляду на те, що п. 1.5. слід тлумачити в комплексі з п. 1.4., який йому передує, оскільки п. 1.4. закріплено, що виконання повіреним доручення (комплексу дій) за цим договором здійснюється на підставі довіреності, виданої довірителем. А далі, зі змісту п. 1.5. та 2.3 логічно випливає, що повірений, отримавши таку довіреність, має право виконувати його самостійно, або залучати третіх осіб-виконавців (фахівців, експертів). Разом з тим, колегія суддів констатує, що у матеріалах справи така довіреність відсутня, бо вона довірителем повіреному не видавалася. 
Як вже зазначено вище, положення ст. 1005 ЦК України зобов`язують повіреного виконати дане йому доручення особисто. Окрім цього, повірений має право передати виконання доручення іншій особі (замісникові), якщо це передбачено договором або якщо повірений був вимушений до цього обставинами, з метою охорони інтересів довірителя. Повірений, який передав виконання доручення замісникові, повинен негайно повідомити про це довірителя. У цьому разі повірений відповідає лише за вибір замісника. 
Залучення повіреним третіх осіб без узгодження їх кандидатур та обґрунтування характеру вимушених обставин, без отримання довіреності, яка б на це його уповноважувала, порушує умови укладеного договору. Виплата третім особам-виконавцям коштів, як вказано в позові, здійснювалася повіреним на свій страх і ризик з власних коштів, також без узгодження з довірителем. 
У зв`язку з цим, договір доручення було припинено з тих підстав, що відповідач не отримав жодного результату приватизаційного процесу, на який розраховував та про який сторони домовлялися на стадії укладення договору доручення.
Разом з тим, в акті виконаних робіт, на який акцентує скаржник, не конкретизовано вид послуги, який нібито надавався. Долучені до матеріалів справи звіти не мітять підписів посадових осіб відповідача, які б прийняли вказані в них роботи залучених без узгодження з довірителем третіх осіб-виконавців. 
Факт передачі будь-яких результатів робіт виконавцями чи позивачем не доведений належними та допустимими доказами.
В силу приписів ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З огляду на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Волинської області від 02.10.2025 у справі № 903/122/25 є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги товариства, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на останнє в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська агенція приватизації" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 02.10.2025 у справі № 903/122/25 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Справу № 903/122/25 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М. 

Суддя   Павлюк І.Ю. 

Суддя   Крейбух О.Г.