Справа № 752/26369/25 
Провадження №: 2-др/752/74/26 

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Кирильчук І. А.,
при секретарі - Сінчук І. А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - Алєксєєва Владислава Вячеславовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України», ОСОБА_3 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» (далі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна»), ОСОБА_3 , у якому просить:
- стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 89 921,58 грн у якості доплати страхового відшкодування, 8 000,00 грн моральної шкоди, 8 000,00 грн у якості компенсації за складання висновку експерта, 3% річних у розмірі 480,40 грн, пені у розмірі 4 964,16 грн та інфляційні втрати у розмірі 89,38 грн;
- стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду та франшизу у розмірі 16 774,85 грн, моральну шкоду у розмірі 8 000,00 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 березня 2026 року позов  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України», ОСОБА_3 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування- задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 недоплаченестрахове відшкодування в розмірі 89 921 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн 58 коп., пеню у розмірі 4 964 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн 16 коп., інфляційні втрати у розмірі 89 (вісімдесят дев`ять) грн 38 коп., три відсотки річних у розмірі 480 (чотириста вісімдесят) грн 40 коп., моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп та 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп. витрат на проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 франшизу та різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика в розмірі 16 774 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн 85 коп., моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. 
07 березня 2026 року вх. № 16043 від представника ОСОБА_1 - Алєксєєва Владислава Вячеславовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну допомогу, в якій позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України»на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 018,54 грн, а з ОСОБА_3 на користь позивача стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 738,46 грн.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 752/26369/25 передано головуючому судді Кирильчук І. А.
Відповідно до частин другої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Рішення від 02 березня 2026 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалювалося у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відтак і заява про ухвалення додаткового судового рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Копія заяви про ухвалення додаткового рішення 07 березня 2026 року була направлена стороною позивача відповідачу Приватному акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» при зверненні до суду в системі «Електронний суд» у порядку виконання вимог абзацу 2 частини першої статті 177 ЦПК України, а відповідачу ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та заяву про ухвалення додаткового судового рішення, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно із статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно із частиною першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження
№ 61-22131св19 судом також зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, його представником - адвокатом Алєксєєвим Владиславом Вячеславовичем було надано до суду: договір № 1/0606/2025 про надання правової допомоги та представництво інтересів від 06 червня 2025 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Туголукови та партнери» та ОСОБА_1 ; договір № 1/0606/2025 про співробітництво від 06 червня 2025 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Туголукови та партнери» та адвокатом Алєксєєвим Владиславом Вячеславовичем; Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 19 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 1/0606/2025 від 06 червня 2025 року; Акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 05 лютого 2026 року до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 1/0606/2025 від 06 червня 2025 року; додаткова угода № 1 від 19 вересня 2025 року до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 1/0606/2025 від 06 червня 2025 року; платіжна інструкція № 2.324392019.1 про сплату ОСОБА_1 правничої допомоги за договорами про надання правової допомоги та представництво інтересів № 1/0606/2025-1 від 19 вересня 2025 року у розмірі 10031,76 грн.
У додатковій угоді № 1 від 19 вересня 2025 року до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 1/0606/2025 від 06 червня 2025 року сторони вирішили доповнити розділ 4 Договору № 1/0606/2025 від 06 червня 2025 року п. 4.4 та викласти його у наступній редакції: «За надання правової допомоги замовник зобов`язується сплатити колегії адвокатів плату, котра становить 15% від загального розміру задоволених позовних вимог за судовим рішенням про стягнення шкоди, завданої як власнику автомобіля марки Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , в рамках ДТП, котра сталася 19 квітня 2025 року».
В Акті приймання-передачі наданих послуг № 1 від 19 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 1/0606/2025 від 19 серпня 2025 року сторони погодили, що замовник отримав від колегії адвокатів професійну правничу допомогу на етапі досудового порядку вирішення спору в розмірі 10031,76 грн (платіжна інструкція про сплату яких долучена до заяви).
В Акті приймання-передачі наданих послуг № 2 від 05 лютого 2026 року до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 1/0606/2025 від 06 червня 2025 року сторони погодили, що з урахуванням додаткової угоди № 1 від 19 вересня 2025 року вартість послуг на етапі судового порядку вирішення спору складає 20 725,24 грн.
Сторони вирішили, що у дану суму входить: комплексний правовий аналіз результатів досудового врегулювання спору, вивчення наявних матеріалів справи та актуальної судової практики Верховного Суду щодо подібних правовідносин; визначення процесуальної стратегії, суб`єктного складу сторін (належних відповідачів) та встановлення територіальної підсудності справи згідно з нормами ЦПК України; підготовка та формування доказової бази; ідентифікація, відбір та систематизація додатків до позовної заяви; здійснення детального розрахунку сум позовних вимог; складання позовної заяви, процесуальне оформлення та подання позову до суду.
Вартість послуг визначена у фіксованому розмірі.
Так, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно між позивачем та адвокатом склалися договірні відносини стосовно надання правової допомоги.
Щодо порядку обчислення гонорару Велика Палата Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 навела такі висновки:
«За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатську діяльність» № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18».
Судом установлено, що в актах приймання-передачі наданих послуг № 1 та № 2 між ОСОБА_1 та адвокатом обумовлено вартість послуг у фіксованому розмірі 20725,24 грн (за супровід справи в суді) та 10031,76 грн (за досудове вирішення спору).
Питання щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу неодноразово було предметом дослідження у Верховному Суді, зокрема у постановах від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20), від 05 березня 2021 року (справа №200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа №520/12065/19), постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), у яких сформульовано правовий висновок, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрати за відсутності їх оплати застосовується й Європейським судом з прав людини. Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява №4494/07) це Суд дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «...хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними».
Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04 червня 2024 року у справі № 808/1564/18.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Стороною відповідачів не заявлялось жодних письмових заперечень щодо заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, не подавалось жодних доказів на спростування розумності та співмірності заявлених до стягнення судових витрат, не заявлялось клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу з підстав порушення принципу неспівмірності наданих адвокатом позивача послуг зі складністю цієї справи: витраченим часом, обсягом цих послуг, предметом позову.
З огляду на вищевикладене, дослідивши надані позивачем докази та наведені у відповідних заявах обґрунтування, оцінивши заявлені ним витрати на професійну правничу допомогу та подані на їх підтвердження докази, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 270, 273, 354 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:
Заяву представника ОСОБА_1 - Алєксєєва Владислава Вячеславовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України», ОСОБА_3 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, - задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс України» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 23 018,54 грн (двадцять три тисячі вісімнадцять гривень 54 копійок).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7 738,46 грн (сім тисяч сімсот тридцять вісім гривень 46 копійок).
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України», адреса: вул. Велика Васильківська, буд. 102, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 22868348.
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду виготовлено 09 квітня 2026 року.

Суддя І.А. Кирильчук