Дата документу 03.03.2026 Справа № 335/13616/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/13616/21  Головуючий у І інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/245/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого: Полякова О.З.,
суддів: Рассуждая В.Я.,
Трофимової Д.А.,
секретар: Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2025 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поворот виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – начальник станції «Запоріжжя-1» структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, судових витрат,-
В С Т А Н О В И Л А: 

У грудні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вимоги якого у подальшому уточнила, до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час відсторонення від роботи.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2023 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення задоволено. Визнано незаконним наказ № 125/ОС «Українська залізниця» від 13 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи. Передано справу в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про зобов`язання нарахувати і виплатити середню заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи та розподілу судових витрат на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – начальник станції «Запоріжжя-1» структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, судових витрат.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи в сумі 33448,83 грн з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, що має виконати в порядку частини шостої ст. 36 КЗпП України.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6595,71 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 16500 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ярошенка О.О. подала апеляційну скаргу.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ярошенка О.О. залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 21 травня 2025 року касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково. 
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року в частині розподілу судових витрат скасовано, ухвалено в цій справі нову постанову. 
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 14500 грн, судовий збір у розмірі 4086 грн. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 4086 грн. 
В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року залишено без змін.
У червні 2025 року АТ «Українська залізниця» звернулося до суду з заявою про поворот виконання судового рішення.
В обґрунтування заяви зазначено, що під час перебування справи на розгляді у Верховному Суді, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» належним чином поставилося до виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, сплативши ОСОБА_1 усі належні до виплати суми: витрати на правову допомогу у розмірі 16500 грн, судовий збір у розмірі 6595,71 грн та середній заробіток за час відсторонення від роботи в сумі 33448,83 грн, однак, постановою Верховного Суду вищезазначені судові рішення скасовані в частині розподілу судових витрат.
Посилаючись на означені обставини, АТ «Українська залізниця» просило суд в порядку повороту виконання скасованих у частині розподілу судових витрат рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» 23095,71 грн, з яких: витрати на правову допомогу у розмірі 16500 грн та судовий збір у розмірі 6595,71 грн.
Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2025 року задоволено частково.
Здійснено поворот виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року у справі № 335/13616/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – начальник станції «Запоріжжя-1» структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» грошові кошти в розмірі 6,04 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, АТ «Українська залізниця» через підсистему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2025 рокускасуватита постановити нову ухвалу про задоволення заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи заяви, АТ «Українська залізниця» зазначає, що на підтвердження факту виплати ОСОБА_1 стягнутих за рішенням суду коштів надані належним чином посвідчені копії платіжних інструкцій, а саме: судовий збір у розмірі 5309,54 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 13282,50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 890691 (1763555248901) від 29.11.2024 та платіжною інструкцією № 890692 (1763555248901) від 29.11.2024.
На думку товариства, у зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 21.05.2025 правової підстави для виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.05.2024 та постанови Запорізького апеляційного суду від 06.11.2024 у частині розподілу судових витрат, ОСОБА_1 зобов`язана повернути безпідставно отримані нею кошти, а після цього на підставі нового судового рішення –постанови Верховного Суду від 21.05.2025 отримати виконавчий документ та звернути його до виконання. Однак, ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти не повернула, як і не звернулася до суду з будь-якою заявою про отримання нового виконавчого документа.
У судовому засіданні представник АТ «Українська залізниця» – адвокат Уткін О.Є. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвали та задоволенні заяви.
ОСОБА_1 та її представник – адвокат Ярошенко О.О. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу просили залишити без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає.
Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували її учасники, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.05.2024 частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - начальник станції «Запоріжжя-1» структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, судових витрат. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи в сумі 33448,83 грн, судовий збір у розмірі 6595,71 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 16500 грн.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.11.2024 апеляційна скарга АТ «Укрзалізниці» залишена без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.05.2024 залишено без змін.
29.11.2024 АТ «Українська залізниця» – в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» сплатило ОСОБА_1 належні до виплати суми, а саме: судовий збір у розмірі 5309,54 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 13282,50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 890691 (1763555248901) від 29.11.2024 та платіжною інструкцією № 890692 (1763555248901) від 29.11.2024.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.05.2025 касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.05.2024 та постанову Запорізького апеляційного суду від 06.11.2024 в частині розподілу судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нову постанову. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 14500 грн та судовий збір у розмірі 4086 грн.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 року № 13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для (виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України (як норми прямої дії), право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 «Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 20.03.1952 (зі змінами, внесеними Протоколом № 11), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Положенням частини другої статті 444 ЦПК України передбачено, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Згідно з ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною 6 ст. 444 ЦПК України передбачено, що до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає в поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням.
Поворот виконання можливий, в разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.
За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається в разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.
Суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення, мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням, у разі відсутності обмежень, установлених законом.
Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватися шляхом подання заяви про поворот виконання. Необхідність у повороті виконання судового рішення і поверненні сторін у первісне становище виникає тоді, коли рішення виконане, але згодом скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанції, якщо цей суд закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Для задоволення заяви про поворот виконання рішення судом має бути встановлено факт безпідставного набуття стягувачем коштів або іншого майна за скасованим судовим рішенням, що є предметом доказування у справі.
Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням.
Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.
За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.
Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.
Так, колегія суддів зауважує, що матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.05.2024 в цій справі, АТ «Українська залізниця» сплатило на рахунок ОСОБА_1 5309,54 грн за платіжною інструкцією № 890691 від 29.11.2024 та 13382,50 грн - за платіжною інструкцією № 890692 від 29.11.2024, що разом складає 18592,04 грн.
Постановою ж Верховного Суду від 21.05.2025 у цій справі стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 14500 грн та судовий збір у розмірі 4086 грн, що разом складає 18586 грн.
Отже, різниця в сумі виплачених коштів за скасованим судовим рішенням, та рішенням, що підлягає виконанню, складає 6,04 грн.
З огляду на вищевикладене, правильним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення заяви і стягнення з позивача на користь відповідача коштів саме в такому розмірі.
Доводи товариства про те, що ОСОБА_1 мала повернути товариству всю суму виплачених за скасованим судовим рішенням коштів, а вже потім отримати виконавчий лист та звернути його до виконання нового судового рішення –постанови Верховного Суду від 21.05.2025, колегія суддів не приймає, оскільки вони суперечать інституту повороту виконання рішення, адже вказаною постановою фактично зменшено суму судових витрат, відшкодованих на користь позивача, в загальному розмірі на 4509,71 грн, що не свідчить про відмову у відшкодуванні таких витрат у повному обсязі, отже, у відповідача залишився обов`язок з відшкодування таких витрат на загальну суму 18586 грн, що на 6,04 грн менше добровільно сплачених товариством коштів за платіжними дорученнями від 29.11.2024.
Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду, і не спростовують висновків суду першої інстанції, та не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду ухвалена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстави для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» слід залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2025 року– без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» – залишити без задоволення.
Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2025 року– залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дняїї ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 11 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: