Справа № 191/4900/25 
Провадження № 2-а/191/47/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Синельникове 

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Порошиної О.О.
за участю секретаря – Будакової Х.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Ковальчук І.М. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 зареєстрований в окупованому смт.Мілове Луганської області. Після виїду з окупації позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 (нова назва ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за тимчасовим місцем проживання.
21 квітня 2023 року позивача поставили на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 (нова назва ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
За результатами ВЛК позивач ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби за станом здоров`я. 21 квітня 2023 року позивач був виключений з військового обліку. Проте, відповідна інформація не була внесена до автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що має шифр «Оберіг». Після виключення з військового обліку, у липні 2023 року повивач переїхав до Рівненської області. Отже, позивач не є військовозобов`язаним.
14 серпня 2025 року під час відрядження до Київської області позивача було зупинено для перевірки документів. Позивач надав оригінал Тимчасового посвідчення з відміткою про виключення з військового обліку 21 квітня 2023 року, проте, 14 серпня 2025 року представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 було складено протокол №4755 від 14 серпня 2025 року про порушення позивачем вимог ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме не став на військовий облік. При цьому у протоколі зазначено, що його розгляд відбудеться о 10-00 годин 21 серпня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказ Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376, м.Старобільськ окуповане з 28 лютого 2022 року, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бути присутнім і навіть надати пояснення по справі.
Як пізніше стало відомо, в подальшому, 21 серпня 2025 року представниками відповідача було складено Постанову №16 про порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, якою на позивача накладено штраф за порушення правил військового обліку.
Отже, позивач не є військовозобов`язаним, оскільки виключений з військового обліку, що підтверджується його тимчасовим посвідченням, у зв`язку з чим він не є суб`єктом правопорушення. Тим більше повідомлене позивачу місце розгляду адміністративної справи є окупованим, що позбавило позивача можливості брати участь під час її розгляду і надати пояснення. Просить суд визнати протиправною і скасувати вищезазначену постанову про адміністративне правопорушення №16 від 21 серпня 2025 року та закрити провадження у справі, понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 605,60 грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., стягнути з відповідача.
Представник відповідача Іващенко Д.І. надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що 14 серпня 2025 року о 09-33 годин у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 під час звірки військово-облікових даних АІКС «Оберіг» виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме при оновленні військово-облікових даних вказав адресу фактичного місця проживання (згідно довідки ВПО №5612-5002867900 від 18 липня 2023 року АДРЕСА_2 ), при цьому на військовий облік в РТЦК та СП за місцем фактичного проживання в семиденний строк не став, чим порушив вимоги абз.2 п.1 «Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних», викладених у додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 абз.8 ч.3, абз.5 ч.10, ст.1 та ч.3 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вважає, що позивач ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Представник позивача Ковальчук І.М. в судове засідання не з`явилася, але завчасно надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити.
Представник відповідача Іващенко Д.І. у судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яку провести протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Воєнний стан та загальна мобілізація у встановленому законодавством України порядку неодноразово продовжувалися і на даний час в Україні був введений воєнний стан та загальна мобілізація.
З 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, який розпочався з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває дотепер.
Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Частиною 1 ст.277 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідальність за ч.3 ст.210 КУпАП настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період.
Відповідно до приписів діючого законодавства матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП повинні містити достатньо належних, допустимих і достовірних доказів, на підставі яких буде доведений факт того, що військовозобов`язаний вчинив вказане порушення.
У статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч.1 ст.283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст.77 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Тобто, саме відповідач, який є повноважною особою на розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання постанови про накладення адміністративного стягнення, був зобов`язаний обґрунтувати правомірність складення оскаржуваної постанови.
Під час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів, з яких можливо встановити як обставини умисної неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем фактичного проживання з метою уточнення персональних даних.
Також доведеним є факт того, що позивач не є військовозобов`язаним, оскільки виключений з військового обліку, що підтверджується його тимчасовим посвідченням, у зв`язку з чим він не є суб`єктом правопорушення.
Крім того, в дослідженій судом копії постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21 серпня 2025 року вказано, що вона складена у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП за обставин, що ОСОБА_1 в семиденний строк не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення персональних даних за фактичним місцем проживання.
Суд зазначає, що резолютивна частина вказаної постанови містить інформацію про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, тобто міру відповідальності, у виді штрафу, проте не містить правової кваліфікації дій ОСОБА_1 , за наслідком яких його притягнуто до адміністративної відповідальності, що є порушенням вимоги ст.283 КУпАП, а також не вирішено питання про його винуватість, адже відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Постанова про накладення адміністративного стягнення є актом, яким встановлюється вина у вчиненні правопорушення притягнутої до відповідальності особи і визначається конкретна міра адміністративного стягнення. 
Тобто, судом встановлено, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для визнання її протиправною та скасування із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.
Таким чином, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню із стягненням за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.2, 3 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу у справі надавалась адвокатом Ковальчук І.М. Згідно детального розрахунку витрат адвоката за надану правничу допомогу її розмір склав 7000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268).
Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 206/2971/22, провадження № 61-5826св23).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2023 року у справі № 206/2971/22 зазначив, що положення ст.137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн., що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.
На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.19, ст.65 Конституції України, ст.ст.7, 9, ч.3 ст.210, ст.ст.235, 245, 247, 251, 252, 254-256, 268, 280, 283, 287-289, 291 КУпАП, ст.ст.5, 20, 72, 77, 79, 139, 159, 162, 165, 194, 229, 241-246, 250, 251, 255, 268, 269, 286, 293 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №16 від 21 серпня 2025 року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 підполковником ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.3 ст.210 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за постановою по справі про адміністративне правопорушення №16 від 21 серпня 2025 року закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань зі ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань зі ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

 Суддя	  О. О. Порошина