ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

02 березня 2026 року	Справа №160/9243/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якій позивач просить:
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.06.2016 р. №211-1302, від 04.05.2017 р. №9006-1302, від 04.05.2017 р. №9007-1302, від 04.05.2017 р. №9009-1302, від 04.05.2017 р. №9008-1302, від 04.05.2017 р. №9010-1302, від 27.04.2018 № 4045137-1312-0466, від 27.04.2018 №4045140-1312-0466, від 27.04.2018 №4045142-1312-0466, від 27.04.2018 №4045145-1312-0466, від 27.04.2018 №4045148-1312-0466, від 13.05.2019 №28315-5050-0466, від 13.05.2019 №28316-5050-0466, від 13.05.2019 № 28317-5050-0466, від 13.05.2019 №28318-5050-0466, від 13.05.2019 №28319-5050-0466.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивач не є власником або користувачем земельних ділянок, на які нараховано зобов`язання із земельного податку за 2016-2019 роки.
Представник відповідача надав суду відзив на позов в якому зазначив, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 03 жовтня 2024 року до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було подано адвокатський запит від 03.10.2024 р. вих. № 03/1 в інтересах Позивача, в якому просив повідомити про наявність заборгованості ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), в тому числі як фізичної особи - підприємця станом на дату подання вказаного адвокатського запиту зі сплати податків та зборів (в тому числі плати за землю), та надати відповідні податкові документи, на підставі яких була нарахована вказана заборгованість (податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги, тощо), а також докази надсилання і отримання ОСОБА_1 вказаних податкових документів. 
Листом від 09.10.2024 р. № 70568/6/04-36-24-07-08 Відповідач повідомив про те, що «За даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України фізична особа ОСОБА_1 перебував на податковому обліку в ГУ ДПС як землекористувач за земельні ділянки, які знаходяться за адресами:
- м. Дніпро, вул. Новокримська, буд. 4, площею 0,0006 га;
- АДРЕСА_1 площею 0,0004 га;
- АДРЕСА_2 площею 0,0009 га;
- АДРЕСА_2 площею 0,0009 га;
- АДРЕСА_3 площею 0,001 га;
- м. Дніпро, вул. Новокримська, 4 площею 0,0006 га.
Керуючись п. 286.5 ст. 286 ПКУ та з урахуванням ст. 269 та ст. 270 ПКУ, платнику сформовано податкові повідомлення-рішення (форма Ф) (далі – ППР) щодо суми нарахованого податкового зобов`язання із земельного податку за 2016-2019 роки: 
- за 2016 рік – від 30.06.2016 № 211-1302 на суму 568,21 грн.;
- за 2017 рік – від 04.05.2017 р. № 9006-1302 на суму 602,3 грн., від 04.05.2017 р. №9007-1302 на суму 602,3 грн., від 04.05.2017 р. № 9009-1302 на суму 976,45 грн., від 04.05.2017 р. № 9008-1302 на суму 407,62 грн., від 04.05.2017 р. № 9010-1302 на суму 917,14 грн.;
- за 2018 рік - від 27.04.2018 № 4045137-1312-0466 на суму 407,62 грн., від 27.04.2018 №4045140-1312-0466 на суму 917,14 грн., від 27.04.2018 № 4045142-1312-0466 на суму 602,3 грн., від 27.04.2018 № 4045145-1312-0466 на суму 407,62 грн., від 27.04.2018 № 4045148-1312-0466 на суму 602,3 грн.;
- за 2019 рік - від 13.05.2019 № 28315-5050-0466 на суму 602,3 грн., від 13.05.2019 №28316-5050-0466 на суму 602,3 грн., від 13.05.2019 № 28317-5050-0466 на суму 407,62 грн., від 13.05.2019 № 28318-5050-0466 на суму 976,45 грн., від 13.05.2019 № 28319-5050-0466 на суму 917,14 грн.
Станом на 09.10.2024 р. в інтегрованій картці платника Дзендзюри С.П. по коду класифікації доходів бюджету 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб» за вищевказані земельні ділянки, обліковується податковий борг у сумі 11085,64 грн., який виник за рахунок несплачених нарахувань податкових зобов`язань з земельного податку згідно податкових повідомлень-рішень за 2016-2019 роки.
22.10.2024 р. до Відповідача було подано адвокатський запит від 22.10.2024 р. вих. №22/1, в якому просили надати належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 був землекористувачем земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_4 , площею 0,0006 га; АДРЕСА_1 площею 0,0004 га; АДРЕСА_2 площею 0,0009 га; АДРЕСА_3 площею 0,001 га (зокрема, договори оренди земельних ділянок, державні акти на право власності або права постійного користування земельних ділянок, правовстановлюючі документи на нерухоме майно або споруди, витяги про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам тощо).
Листом від 28.10.2024 р. вих. № 74229/6/04-36-24-07-08 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області повідомило про те, що «за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України фізична особа ОСОБА_1 з 09.12.2013 перебував на податковому обліку в ГУ ДПС як платник земельного податку за земельні ділянки під кіосками для здійснення комерційної діяльності відповідно наданих платником до контролюючого органу договорів купівлі-продажу торгівельних кіосків, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_4 , площею 0,0006 га; АДРЕСА_1 площею 0,0004 га; АДРЕСА_2 площею 0,0009 га; АДРЕСА_3 площею 0,001 га.
Приймаючи рішення по суті суд зазначає про таке.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі -ПК України).
Згідно з п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Плата за землю справляється відповідно до закону.
Положенням п.п. 14.1.147. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Згідно з положеннями п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування, є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Положеннями п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Згідно з п. 281.1 ст. 281 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Статтею 285 Податкового кодексу України передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Пунктом 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Відповідно до п. 287.5 ст. 285 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
У статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Пунктом 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Згідно з пунктом 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня. (пункт 287.2 статті 287 ПК України)
Пунктом 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Частиною 1 ст. 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно зі ст. 202 Земельного кодексу України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
При цьому, суд зазначає, що земельна ділянка має бути індивідуально визначеним об`єктом нерухомого майна, якому властиві такі характеристики, як площа, межі, ідентифікатор у Державному земельному кадастрі, тощо.
Водночас, згідно з частиною 10 статті 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
З огляду на вказане, особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 ПК України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку, визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.
Саме таке роз`яснення надано в Узагальнюючій податковій консультації щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені, затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 06.07.2018 року №602, яку той надав, керуючись пунктом 52.6 статті 52 ПК України, з огляду на неоднозначність відповідних норм податкового законодавства.
Положеннями пункту 56.21 статті 56 ПК України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
При цьому суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до пп. 14.1.173п.14.1ст.14 ПК України, узагальнююча податкова консультація - оприлюднення позиції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що склалася за результатами узагальнення індивідуальних податкових консультацій, наданих контролюючими органами платникам податків, та/або у разі виявлення обставин, що свідчать про неоднозначність окремих норм такого законодавства.
Згідно пункту 52.6 статті52 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, проводить періодичне узагальнення індивідуальних податкових консультацій, а також аналізує обставини, що свідчать про неоднозначність окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, шляхом надання узагальнюючих податкових консультацій, які затверджуються наказом цього органу.
Узагальнюючі податкові консультації підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, протягом п`яти календарних днів з дня їх надання.
Таким чином, метою узагальнюючої податкової консультації є викладення (роз`яснення) офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування шляхом узагальнення індивідуальних податкових консультацій.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 року у справі №629/4628/16-ц, право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом конфіденційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Суд звертає увагу, що за відсутності державної реєстрації, земельна ділянка не може вважатися такою, що знаходиться у власності або є орендованою для особи, яка фактично використовує таку земельну ділянку.
При цьому, у разі неналежної організації процесу оформлення прав на земельні ділянки, встановлена відповідна відповідальність.
Зокрема, ст. 211 Земельного кодексу України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок, ухилення від державної реєстрації земельних ділянок, порушення строків розгляду заяв щодо відведення земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.
Таким чином, зважаючи на те, що в ході судового розгляду було встановлено, що за позивачем не зареєстровано право користування земельною ділянкою, що розташовані за адресами м. Дніпро, вул. Новокримська, буд. 4, площею 0,0006 га; АДРЕСА_1 площею 0,0004 га; м. Дніпро, вул. Титова, буд. 13 площею 0,0009 га; м. Дніпро, вул. Робоча, 73 площею 0,001 га, в силу наведених вимог законодавства, він не може вважатись платником орендної плати за землю, що виключає нарахуванням вказаних сум за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.
Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при здійсненні нарахування позивачу податкових зобов`язань із земельного податку з фізичних осіб за 2016, 2017, 2018, 2019 роки діяв не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, у зв`язку з чим оскаржені рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги щодо визнання їх протиправними та скасування задоволенню.
Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 30.06.2016 р. № 211-1302, від 04.05.2017 р. № 9006-1302, від 04.05.2017 р. № 9007-1302, від 04.05.2017 р. № 9009-1302, від 04.05.2017 р. № 9008-1302, від 04.05.2017 р. № 9010-1302, від 27.04.2018 № 4045137-1312-0466, від 27.04.2018 №4045140-1312-0466, від 27.04.2018 № 4045142-1312-0466, від 27.04.2018 №4045145-1312-0466, від 27.04.2018 № 4045148-1312-0466, від 13.05.2019 № 28315-5050-0466, від 13.05.2019 № 28316-5050-0466, від 13.05.2019 № 28317-5050-0466, від 13.05.2019 №28318-5050-0466, від 13.05.2019 № 28319-5050-0466.
Стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова