06.03.2026 Провадження по справі № 2-а/940/5/26 
Справа № 940/174/26

РІШЕННЯ
Іменем України

06 березня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді      Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання   Мудрик Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Тетієві Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6557601 від 24.01.2026, про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень, провадження у справі закрити та стягнути понесені судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 24.01.2026 поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Скакуновим Н.С. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6557601, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, із застосуванням штрафу у розмірі 425,00 гривень, з якої вбачається, що 22.01.2026 о 02 год 02 хв. в с. Кашперівка по вул. Київській, 5А, водій керував транспортним засобом ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав при собі та не надав на законну вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4. а, п. 2.1.а ПДР України.
Позивач зазначив, що інкримінованого йому адміністративного правопорушення не вчиняв, транспортним засобом не керував, знаходився в автомобілі як пасажир. Крім нього, в автомобілі знаходилися його знайомі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За кермом зазначеного автомобіля знаходився невідомий йому чоловік, який після зупинки працівниками поліції, вибіг з нього та побіг в невідомому напрямку. Коли до автомобіля підійшли працівники поліції, позивач пояснив, що він не керував транспортним засобом, вказавши, що двері автомобіля відчинені та на снігу наявні сліди водія автомобіля, який з місця події втік. Оскільки, як зазначає позивач, він не керував транспортним засобом, тому відповідно і не надавав поліцейським посвідчення водія. 
Крім того, позивач зауважує, що відсутні будь-які докази керування ним транспортним засобом. 
З огляду на зазначене, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2026 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
23.02.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Департаменту патрульної поліції просить у задоволенні позовних вимог відмовити позивачу в повному обсязі, оскільки вважає викладені твердження позивача хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Так, у відзиві на позовну заяву, зокрема, зазначено, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджено матеріалами відеофіксації з нагрудних боді-камер Моторола, серійний номер 476345, 476393 (відеозапис додається до відзиву), які використовувались поліцейськими, відповідно до наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки». Матеріали відеофіксації можливо встановити наступні обставини події та спростувати невірні твердження позивача щодо обставин даної події: о 01 год. 08 хв. відповідачем було зупинено транспортний засіб на підставі ч. 7 п. 1 ст. 35 Закон України «Про Національну поліцію» у зв`язку з тим, що транспортний засіб здійснював рух під час дії комендантської години. Після зупинки працівник поліції підійшов до транспортного засобу та, відчинивши передні ліві двері автомобіля, виявив у салоні позивача, який одразу повідомив, що транспортним засобом не керував, а водій нібито залишив автомобіль та побіг у невідомому напрямку. Також позивач зазначив, що особу водія знає поверхово, оскільки той лише запропонував підвезти його та друзів додому. Разом з тим, встановлено, що зазначений транспортний засіб зареєстрований саме на ім`я позивача, що підтверджується відповідними відомостями, зазначеними у постанові про адміністративне правопорушення. Відтак, позивач є власником вказаного транспортного засобу. Також, працівник поліції повідомив позивача про наявність зафіксованого факту руху транспортного засобу, що підтверджується відеозаписом із реєстратора службового автомобіля, та на законну вимогу запропонував пред`явити посвідчення водія відповідної категорії. У відповідь позивач повторно заявив, що транспортним засобом не керував, у зв`язку з чим посвідчення водія не пред`явив. Натомість, ним було надано документ, що посвідчує особу в мобільному застосунку Дія. У подальшому працівниками поліції за допомогою інформаційного порталу Національної поліції України було встановлено, що позивач отримував посвідчення водія відповідної категорії. На підставі отриманих відомостей встановлено серію та номер посвідчення водія, які були внесені до графи № 4 постанови про адміністративне правопорушення. 
Викладені обставини, на думку відповідача, підтверджуються матеріалами справи та спростовують доводи позивача щодо його непричетності до керування транспортним засобом. 
Крім того зазначено, що твердження позивача щодо того, що останній не керував транспортним засобом, а водій кудись зник - є хибними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки оцінивши відео з реєстратора службового авто, де чітко видно та зрозуміло, що навколо вказаного транспортного засобу, в той момент, коли до нього наближався службовий автомобіль працівників поліції, відсутні будь-які інші сторонні особи, котрі могли вийти з даного транспортного засобу. Вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, водій ігнорував, стверджуючи, що немає законних підстав пред`являти документи, оскільки стверджував, що транспортним засобом керував не він. У подальшому, о 01 год 31 хв. суб`єктом владних повноважень було оголошено про початок розгляду справи, який проведений без порушень. О 02 год 29 хв., оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, поліцейський, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винуватим позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 126 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп., тобто в межах санкції даної статті. 
Також зазначено, що поліцейський ознайомив позивача зі складеними матеріалами у справі про адміністративне правопорушення, роз`яснивши йому права та обов`язки, передбачені чинним законодавством. Під час ознайомлення з постановою, позивач висловлював непослідовну позицію щодо отримання її копії, спочатку заявляв про відмову від отримання, а в подальшому змінював свою позицію. Водночас позивач продовжував наполягати на відсутності у нього відношення до керування транспортним засобом, незважаючи на встановлені обставини події та надані йому роз`яснення. 
Крім того, зазначено, що в оскаржуваній постанові виявлено окремі неточності, а саме: ??невірно зазначений час вчинення адміністративного правопорушення; ??описку у цифровому позначенні однієї з нагрудних боді-камер; ??відсутність у графі № 7 постанови відомостей про технічний засіб фіксації - 70 MAI (відеореєстратор службового автомобіля). Відповідач вважає, що такі недоліки мають характер технічних (механічних) описок та не впливають на зміст прийнятого рішення, правильність встановлення фактичних обставин справи та правову кваліфікацію дій позивача. При цьому, закон не передбачає автоматичного скасування постанови у разі наявності формальних неточностей, якщо такі не перешкоджають встановленню події та складу адміністративного правопорушення і не порушують права особи на захист. 
Водночас, щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, відповідачем зазначено, що представником позивача не надано доказу оплати наданих робіт. 
Отже, зважаючи на викладене, представник відповідача вважає, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною (а. с. 29-36).
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 24.01.2026 поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Скакуновим Н.С. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6557601 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, із застосуванням штрафу у розмірі 425,00 гривень, з якої вбачається, що 22.01.2026 о 02 год 02 хв. в с. Кашперівка по вул. Київській, 5А, водій керував транспортним засобом ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав при собі та не надав на законну вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4. а, п. 2.1.а ПДР України. 
Водночас зі змісту цієї постанови встановлено, що транспортний засіб ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до п. 1.9 цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.4.а Правил дорожнього руху  на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до п. 2.1.а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, із доводів ОСОБА_1 вбачається, що він не визнає факт керування транспортним засобом та стверджує, що перебував у зазначеному автомобілі на пасажирському сидінні, а транспортним засобом керував невідомий йому чоловік.
Однак, такі твердження позивача носять суперечливий характер і спростовуються наданими відповідачем відеозаписами фіксації вчинення правопорушення, які суд вважає об`єктивними доказами.
Зокрема, судом оглянуті надані з відзивом відеозаписи, з яких вбачається, що 24.01.2026 о 01 год 08 хв. працівниками поліції зупинено транспортний засіб. Після зупинки працівник поліції підійшов до транспортного засобу та, відчинивши передні ліві двері автомобіля, виявив у салоні на пасажирському місці ближче до водійського позивача, який повідомив (диск 1, файл Clip-0, зафіксований час 01:10:00) дослівно: «»Ми йшли, дядько став, каже давай я вас підвезу».
З вказаного висловлювання позивача та позовної заяви вбачається, що за його версією він з двома знайомими вночі йшли пішки по дорозі і невідомий йому водій на автомобілі ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сам зупинився і запропонував усіх їх підвезти, на що вони погодились, а коли побачив поліцію, невідомий водій утік. 
Такі доводи позивача суд вважає очевидно надуманими з огляду на те, що позивач і є власником транспортного засобу ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що зазначено у постанові у графі 5 і не оспорюється позивачем. 
За таких обставин суд вважає вкрай малоймовірним взагалі виникнення ситуації, при якій власник автомобіля йде пішки вночі по дорозі з друзями і повз нього проїздить належний йому автомобіль, за кермом якого невідома власнику особа, при цьому автомобіль зупиняється і невідомий водій пропонує власнику підвезти його ж на вказаному автомобілі, а потім цей невідомий водій раптово кудись зникає.
Тому, оцінюючи події, зафіксовані на відеозаписах з нагрудних боді-камер поліцейських, суд зазначає, що вказаними відеозаписами повністю спростовується версія подій позивача ОСОБА_1 . 
Водночас, оцінивши загалом відеозапис з реєстратора службового автомобіля, суд констатує, що з моменту, як автомобіль ГАЗ проїхав повз автомобіль поліцейських і за час, поки останній розвернувся і наздогнав автомобіль ГАЗ, минуло близько 15 секунд і автомобіль поліції зупинився саме попереду автомобіля ГАЗ з увімкненими фарами, які освітлювали саме ту частину території, на якій мали б міститись не тільки сліди на снігу невідомого чоловіка, який начебто керував автомобілем, але і сам чоловік, оскільки тільки в цей проміжок часу (2-3 секунди) у нього була єдина можливість відкрити водійські двері, вийти з салону, закрити двері і стрімко зникнути у напрямку, на який згодом вказав позивач під час спілкування з поліцейськими, а саме в напрямку огляду увімкнених фар службового автомобіля поліцейських в момент його зупинки попереду автомобіля ГАЗ. 
Натомість, надані суду відеозаписи вказують на те, що в момент зупинки службового автомобіля поліцейських, була достатня освітленість навколо автомобіля ГАЗ, фари були увімкнені, а поліцейський почав рух до автомобіля ГАЗ таким чином, що, якби хтось і вибігав з автомобіля у вказаному позивачем напрямку, то він неминуче мав би пробігти повз нього та повз автомобіль поліцейських, чого не зафіксовано.
Відтак, зазначеними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки надають можливість детально відновити послідовність подій та встановити ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення, повно та об`єктивно дослідити обставини, які безпосередньо вказують на ОСОБА_1 , саме як на правопорушника, який керував транспортним засобом.
Отже, наведеними вище відеозаписами, які оглянуті судом, спростовуються посилання позивача на той факт, що він не вчиняв правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. 
Ці відеозаписи, як докази, суд бере до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані в порядку встановленому законом.
Інші доводи, зазначені позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві, суд вважає його позицією захисту з метою уникнення відповідальності. 
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що 24.01.2026 саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав при собі та не надав на законну вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4. а, п. 2.1.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. 
Водночас суд погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що неправильне зазначення у постанові часу вчинення правопорушення, відсутність у графі № 7 постанови відомостей про технічний засіб фіксації - 70 MAI (відеореєстратор службового автомобіля) та описка у цифровому позначенні однієї з нагрудних боді-камер не спростовують порушення позивачем вимог пунктів 2.4. а, 2.1.а ПДР України та не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Визначений правовою нормою ст. 77 КАС України обов`язок відповідача – суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19.
З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6557601 від 24.01.2026, винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення застосовано без порушень, в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тому підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови відсутні.
Більш того, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено.
З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому понесені судові витрати покладаються на позивача. 
Зрештою, Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Відтак, у контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
Керуючись статтями 7, 9, 126, 245, 251, 268, 280, 283 КУпАП, статтями73, 77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд 
вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6557601 від 24.01.2026 - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя           С.В.МАНДЗЮК