Справа № 711/890/26
Номер провадження 1-кп/711/320/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 12025250000000709 від 24.10.2025, стосовно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованої, розлученої, яка на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, учасником бойових дій, депутатом, учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС не являється, фактично проживаюча та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, 
ВСТАНОВИВ:

24.10.2025 близько 07 години 50 хвилин ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Криваліївська зі сторони вул. Надпільна в напрямку вул. Молоткова в м. Черкаси в порушення вимог пунктів 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не надала переваги у русі автомобілю котрий рухався головною дорогою, а продовжила рух прямо, в результаті чого здійснила зіткнення із автомобілем Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 . 
Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди.
Згідно з висновком експерта № 03-01/1445 від 25.11.2025 ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови та шиї, що включає у себе: черепно-мозкову травму у вигляді синців та саден на голові, крововиливи у м`які покрови черепу та крововиливи під м`які оболонки голови, травму шиї у вигляді перелому шийного відділу хребта з крововиливом у м`які тканини та ушкодження спинного мозку.
Вказана травма виникла внаслідок дії тупих предметів, могла утворитись в час і за обставин ДТП вказаних в постанові про призначення експертизи трупа та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Між отриманою сполученою травмою голови та шиї і настанням смерті мається прямий причинний зв`язок. При судово-медичній (токсикологічній) експертизі крові трупа спирти не виявлено.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , а саме вимог пункту пунктів 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», згідно з висновком експерта № 19/26-23 від 21.01.2026, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 .
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро покаялася, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і вона їх у повному обсязі підтверджує. Пояснила, що вона дійсно 24.10.2025 керуючи автомобілем марки Daewoo Lanos, рухалась по проїзній частині вулиці Криваліївська зі сторони вул. Надпільна в напрямку вул. Молоткова в м. Черкаси та не була уважною, не надала переваги у русі автомобілю котрий рухався головною дорогою, а продовжила рух прямо, в результаті чого сталося ДТП та загинула людина. Як це відбувалося в деталях, вона і досі не пам`ятає.
До вчиненого ставиться негативно, засуджує свою поведінку, для неї це також страшно. Дуже шкодує про вчинене. Просить суд суворо не карати та просить вибачення у дружини та матері загиблого. Вважає, що нею вчинено велику помилку, яка вплинула на життя близьких загиблого та на її життя. Вона картає себе щодня за те, що не змогла вчасно зреагувати на ситуацію, тому щиро просить вибачити її. На сьогоднішній день вона відшкодувала моральну шкоду, яка не може бути відшкодована страховою компанією та вони уклали угоду з потерпілою щодо врегулювання порядку майнових питань у кримінальному провадженні. Спросить не позбавляли її права керування транспортними засобами, так як це її джерело доходу, можливість в найкоротші терміні повністю відшкодувати заподіяну шкоду. Також вона є волонтером в ТОВ захисту тварин «Друг», яким надає фінансову допомогу, за власні кошти організовує годування безпритульних тварин в місті Черкаси та приймає участь у стерилізації безпритульних тварин. Також неодноразово фінансово надає допомогу ЗСУ ВЧ НОМЕР_3 103 Об ТРО на придбання автомобіля, антидронової сітки.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , пояснила, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_9 . Просить при призначенні покарання обвинуваченій врахувати, що ОСОБА_8 в повній мірі визнала свою вину та усунула моральну шкоду, яка не може бути відшкодована Страховою компанією. Між нею та обвинуваченою укладена угода про відшкодування шкоди на протязі більше як 8 років, тому обвинуваченій посвідчення водія необхідне для того, щоб працювати та сплачувати кошти для її дитині. Просить суд призначити покарання обвинуваченій з іспитовим строком, застосувавши ст.75 КК України та без позбавлення керування транспортними засобами.
Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, представника потерпілої, потерпілу, захисника та обвинувачену, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстави вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, покази якої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України – порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінальних правопорушень. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалася, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, має постійне місце проживання та реєстрації, хоча офіційно не працевлаштована, але займається суспільно-корисною працею, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, розлучена, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, характеризується виключно позитивно, вину визнала, щиро розкаялася, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку, засуджує свою поведінку та активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, добровільно усунула моральну шкоду, яка не може бути відшкодована Страховою компанією. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне усунення моральної шкоди.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. 
У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася, неодноразово висловлювала жаль з приводу вчиненого, також неодноразово просила вибачення за вчинений злочин, критично оцінювала свої дії та готовність нести відповідальність за вчинене, добровільно усунула завдану моральну шкоду, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини. 
Відповідно до постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.11.2018 активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України. Тобто, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної. 
Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним. ОСОБА_8 повідомила усі суттєві обставини щодо вчинення нею дорожньо-транспортної пригоди. 
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, згідно якої - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, у якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає те, що обвинувачена є волонтером організації ТОВ захисту тварин «Друг», яким надає фінансову допомогу, за власні кошти організовує годування безпритульних тварин в місті Черкаси та приймає участь у стерилізації безпритульних тварин. Також неодноразово фінансово надає допомогу ЗСУ ВЧ НОМЕР_3 103 Об ТРО на придбання автомобіля та антидронової сітки.
Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності". Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. 
Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18. В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченій ОСОБА_8 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину, направленого проти безпеки дорожнього руху, а також наслідки у виді спричинення смерті потерпілого. Суд звертає увагу на позицію потерпілої та представника потерпілої, які в судовому засіданні просили не тільки призначити покарання обвинуваченій з іспитовим строком, застосувавши ст.75 КК України а також не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з тим, що між потерпілою та обвинуваченою укладена угода про відшкодування шкоди на протязі більше як 8 років, тому обвинуваченій посвідчення водія необхідне для того, щоб працювати та сплачувати кошти для дитини потерпілої.
Разом з тим, суд також враховує: загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості; вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; поведінку обвинуваченої до та після вчинення кримінального правопорушення, яка усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, при цьому не намагаючись нічого спотворити або будь-яким чином перешкоджати проведенню необхідних слідчих дій, надала правдиві свідчення про обставини вчиненого нею кримінального правопорушення, яке повністю викривають її у вчинені злочину, дала критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, в судовому засіданні неодноразово вибачалася за вчинене, що свідчить про її щире каяття.
Призначаючи покарання обвинуваченій, та встановлюючи ступінь її вини у вказаного кримінального правопорушення, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченої, а і її особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях.
Покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в суворості призначеного покарання. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому, на думку суду, слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на свідомість людей.
Суворе покарання, яке не враховує особистість обвинуваченого, робить покарання абсолютно безрезультатним, бо вона знищує покарання, як результат права. Аспекти покарання, його різні сторони повинні враховувати інтереси потерпілих так і обвинуваченого. При всій своїй суворості кримінальні покарання не повинні викидати людину із суспільства, завдавати йому зайві страждання та муки.
Виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що при зазначених вище обставинах призначення ОСОБА_8 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.
Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На підставі вищевикладеного, враховуючи думку сторони обвинувачення, щодо призначення покарання у виді позбавлення волі, думку потерпілої, щодо призначення покарання про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, а також з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченої, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, думку потерпілої, яка просила призначити покарання обвинуваченій з іспитовим строком, застосувавши ст.75 КК України, а також не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк, а також вважає необхідним покласти на обвинувачену обов`язки у відповідності з п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України. 
Підстав для застосування ст.69 КК України чи приписів ст.69-1 КК України, до обвинуваченої, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
Призначення ОСОБА_8 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
В рамках даного кримінального провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід не обирався. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав відповідно до положень ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає. 
Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
В ході досудового розслідування в кримінальному провадженні згідно ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.10.2025 накладено арешт на автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, білого кольору та згідно ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.10.2025 накладено арешт на автомобіль марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, чорного кольору.
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність зняття накладеного арешту ухвалами слідчих суддів Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29.10.2025 та від 30.10.2025, оскільки на даний час підстави, які потягли за собою накладення арешту на майно, відсутні.
Цивільний позов у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні потерпілою не заявлений, що не позбавляє права останню відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства. 
Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України. Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню в порядку статей 118-124 КПК України, а саме вони підлягають стягненню з обвинуваченої, оскільки витрачені на доведення її винуватості.
Керуючись ст.ст.7, 100, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до п.1, 2 ч.1, ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.
Скасувати арешти, накладені: 
- ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.10.2025 на автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2009 року випуску, білого кольору; 
- ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.10.2025 на автомобіль марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, чорного кольору. 
Речові докази по кримінальному провадженню:
- автомобіль марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика ГУНП в Черкаській області, за адресою: м. Черкаси, вул. Ярослав Чалого, 61 – повернути власнику ОСОБА_10 ; 
- автомобіль марки Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на території спеціального майданчика ГУНП в Черкаській області, за адресою: м. Черкаси, вул. Ярослав Чалого, 61 – повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави витрати в загальній сумі 26223,12 грн. за проведення: - експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/124-25/15960 від 12.01.2026 в сумі 5348,40 грн.; - експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/124-25/15962 від 15.01.2026 в сумі 5348,40 грн.; - транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/124-25/15962 від 08.01.2026 в сумі 5348,40 грн.; - судової авто-технічної експертизи № 19/26-23 від 21.01.2026 в сумі 10177,92 грн.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: 	ОСОБА_1