465/4096/25
2/465/2272/26
РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

17.03.2026 року м. Львів 
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Величка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про визначення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно.
В обґрунтування поданого позову зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири, загальною площею 56,5 кв.м., яка складається із трьох житлових кімнат та кухні та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дане помешкання належить їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.03.1995 року № НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 є сином позивача, а ОСОБА_3 - колишньою дружиною позивача. Четвертим співвласником вказаної квартири був батько позивача - ОСОБА_4 , однак такий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Позивач після смерті батька спадщину прийняв, однак, до сьогоднішнього часу йому не видавалося свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого останній зареєстрував би за собою право власності на майно, яке входило до складу спадщини, що відкрилася після смерті його батька. Вищевказану квартиру було набуто позивачем та відповідачами, а також батьком позивача внаслідок її приватизації у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому, на вказану квартиру виникло саме право спільної сумісної власності без визначення ідеальних часток кожного із співвласників.
З огляду на те, що позивач має намір розпорядитися належною йому часткою у вищевказаній квартирі, він звернувся з цього приводу до нотаріуса, який повідомив йому про те, що квартира належить всім співвласникам на праві спільної сумісної власності, розпорядження зазначеним майном у відповідності до чинного законодавства здійснюється за згодою всіх співвласників, а тому, в даній ситуації йому необхідно укласти з іншими співвласниками договір про визначення ідеальних часток у праві спільної власності, а у випадку їх відмови - звернутися з позовом про визначення його ідеальної частки.
Враховуючи отриману від нотаріуса інформацію, позивач звернувся до відповідачів з проханням про укладення договору, яким би було визначено ідеальні частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, оскільки має намір розпорядитися своєю часткою. Однак, відповідачі відмовили позивачу в укладенні такого договору, у зв`язку із чим він змушений звернутися з позовом про визначення його ідеальної частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру з метою реалізації всіх своїх прав як її співвласника, в тому числі на розпорядження своєю часткою, яке, за умови невизначення його частки, він не може здійснювати без згоди інших співвласників.
Оскільки право власності на вищевказану квартиру ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули на підставі статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", їх частки у квартирі є рівними, кожен з них є власником 1/4 ідеальної частки квартири, а тому за позивачем слід визначити право на 1/4 ідеальну частку у спірній квартирі, що він і просить у своєму позові.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 05.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 15.09.2025 року зобов`язано П`яту Львівську державну нотаріальну контору надати належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові. 
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.10.2025 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судові засідання не з`явилися, неодноразово, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, відзиву, а також будь-яких клопотань на адресу суду не направляли, причини неявки суду не повідомили.
Як вбачається із відповіді ГУДМС України у Львівській області, наданої на запит суду, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . На вказану адресу відповідачам скеровувалися повістки про виклик в судове засідання, однак, такі повернуті на адресу суду із зазначенням «адресат відсутній», що відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про час і місце розгляду справи. 
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши докази у своїй сукупності, доходить переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_3 від 23.03.1995 року, виданого Виконкомом Львівської міської ради на підставі розпорядження №189 від 23.03.1995 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Як вбачається із технічного паспорта, квартира складається із трьох кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати та вбиральні, загальною площею 56,5 м.кв. До квартири належить підвал площею 5,0 кв.м. 
Співвласник квартири ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.09.2017 року, виданим Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.
Як вбачається із витребуваної судом копії спадкової справи № 13/2018 від 09.01.2018 року, заведеної П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою до майна померлого ОСОБА_4 , останній належну йому частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №425953464 від 08.05.2025 року ОСОБА_2 є власником 1/8 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою державної реєстрації вказаного права є свідоцтво про спадщину за заповітом № 4-335, видане 29.03.2018 року П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою.
Таким чином, частка померлого ОСОБА_4 в розмірі 1/4 при спадкуванні розподілена на 1/8, право на яку зареєстровано за спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 , та обов`язкову частку позивача ОСОБА_1 , право на яку ще не зареєстроване і на таку свідоцтво про право власності в порядку спадкування ще не видано.
Водночас позивач ОСОБА_1 також є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тому, окрім спадкування частини частки, що належала померлому співвласнику ОСОБА_4 , має право на виділ йому ідеальної частки як співвласнику майна на загальних підставах. 
Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За змістом з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.2. ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року роз`яснив, що, розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.
Відповідно до досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_3 від 23.03.1995 року, виданим Виконкомом Львівської міської ради. Вказане помешкання було приватизоване на чотирьох осіб, в тому числі й на позивача ОСОБА_1 . Тому із урахуванням принципу рівності часток співвласників, слід визначити за ОСОБА_1 1/4 ідеальної частки у праві власності на вказану квартиру.
Відтак, зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно підлягають задоволенню в повному обсязі.
У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України присуджує з відповідачів в рівних частинах на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.
Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно – задовольнити.
Визначити за ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_4 ) 1/4 ідеальної частки у праві власності на квартиру, загальною площею 56,5 кв.м., яка складається із трьох житлових кімнат і кухні, та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Повний текст рішення суду складено 27.03.2026 року.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .
Відповідач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 .

Суддя Величко О.В.