Номер провадження: 22-ц/813/1985/26 
Справа № 522/8999/24-Е
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року, постановленого під головуванням судді Павлик І.А., повний текст рішення складений 09 жовтня 2025 року, у цивільній справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та обов`язкових платежів, -
в с т а н о в и в:
У червні 2024 року житлово-будівельний кооператив «Центральний-2» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та обов`язкових платежів, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та обов`язкових платежів (що включає інфляційні нарахування та три відсотки річних) у розмірі 18 878,56 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 361813068 від 15.01.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 3-3342 від 13.11.2000.
Управління житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 здійснює житлово-будівельний кооператив «Центральний-2».
Відповідно до п. 2.1. Статуту кооперативу, ЖБК створено з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку (будинків), а також для подальшої експлуатації та управління багатоквартирним будинком.
ЖБК «Центральний-2», як балансоутримувач забезпечує належне утримання будинку та прибудинкової території та в повному обсязі сприяє співвласникам у отриманні необхідних житлово-комунальних та інших послуг за встановленим розміром. Крім того, ЖБК «Центральний-2» сприяє у наданні відповідачу послуг УББ (утримання багатоквартирного будинку), сприяє у наданні послуг водопостачання та водовідведення, теплопостачання та вивіз сміття (твердих побутових відходів) як споживачу, а відповідач, споживаючи ці послуги, зобов`язаний щомісяця в повному обсязі та вчасно сплачувати за це кошти.
Проте, відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання зі сплати послуг УББ, водопостачання та водовідведення, теплопостачання та вивіз сміття (твердих побутових відходів), внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2024 року залишилась неоплаченою у розмірі 16 800,08 грн. За період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року заборгованість складає 9 670,70 грн., інфляційне збільшення – 1 599,18 грн., 3 % річних - 479,30 грн., що разом становить 18 878,56 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року закрито провадження у справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та обов`язкових платежів в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 3 990,00 грн.
В решті позов житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» задоволений.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» 14 888,56 грн. заборгованості зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та обов`язкових платежів.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» 3 028,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, постановити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи рішення не взяв до уваги надані докази, які свідчать про відсутність заборгованості та вважає висновки суду про наявність заборгованості передчасними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Також апелянт вважає, що суд зменшуючи суму заборгованості та закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 3990 грн. не здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних витрат, що суперечить вимогам ст. 625 ЦК України.
Суд першої інстанції приймаючи рішення не надав належної оцінки письмовим доказам, поданим позивачем, а саме двом розрахункам заборгованості, які містять взаємовиключні відомості щодо розміру боргу періоду нарахувань та фактів здійснення оплати.
У відзиві на апеляційну скаргу, житлово-будівельний кооператив «Центральний-2», інтереси якого представляє адвокат Чекмарьова Л.Ю., просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, та вважає рішення суду таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Одночасно, представник житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 200 грн.
За положеннями ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 18 878,56 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, виходячи з наступного.
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 3 990,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем була сплачена частина заборгованості після відкриття провадження у справі у розмірі 3 990,00 грн., спір в цій частині позову припинився під час розгляду справи.
Стягуючи з ОСОБА_1 14 888,56 грн. заборгованості зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та обов`язкових платежів, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача наявна непогашена заборгованість, залишок якої складає 14 888,56 грн., а тому підлягає стягненню з відповідача.
Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, за наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що  ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 361813068 від 15.01.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 3-3342 від 13.11.2000 року.
Управління житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 здійснює житлово-будівельний кооператив «Центральний-2».
Відповідно до п. 2.1. Статуту кооперативу, ЖБК створено з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку (будинків), а також для подальшої експлуатації та управління багатоквартирним будинком.
ЖБК «Центральний-2», як балансоутримувач забезпечує належне утримання будинку та прибудинкової території та в повному обсязі сприяє співвласникам у отриманні необхідних житлово-комунальних та інших послуг за встановленим розміром. Крім того, ЖБК «Центральний-2» сприяє у наданні відповідачу послуг УББ (утримання багатоквартирного будинку), сприяє у наданні послуг водопостачання та водовідведення, теплопостачання та вивіз сміття (твердих побутових відходів) як споживачу, а відповідач, споживаючи ці послуги, зобов`язаний щомісяця в повному обсязі та вчасно сплачувати за це кошти.
Відповідно до Витягу з Протоколу загальних зборів членів кооперативу ЖБК «Центральний-2» від 09.04.2017 року було вирішено: встановити щомісячний внесок УББ з 01.04.2017 у загальному розмірі 5,93 грн./м2.
Відповідно до Витягу з Протоколу загальних зборів членів кооперативу ЖБК «Центральний-2» від 19.08.2023 року було затверджено внески на витрати з управління багатоквартирним будинком ЖБК «Центральний-2» з 01.09.2023 року у розмірі 7,62 грн./м2.
Відповідно до Інформаційної довідки щодо тарифів № 109 від 04.06.2024:
Тариф на водопостачання та водовідведення встановлений філією «Інфоксводоканал»:
з 02.08.2016 року - 12,984 грн. за кубічний метр;
з 28.07.2017 року - 16,164 грн. за кубічний метр;
з 13.07.2018 року - 19,296 грн. за кубічний метр;
з 08.11.2018 року - 21,948 грн. за кубічний метр;
з 05.02.2020 року 26,724 грн. за кубічний метр;
з 01.01.2021 року - 30,024 грн. за кубічний метр;
з 01.01.2022 року - 35,160 грн. за кубічний метр.
Тариф на вивезення ТПВ встановлений ТОВ «Кліар-Сіті» (до 22.08.2022 року ТОВ «Союз»):
з 01.07.2015 року - 11,50 грн./на місяць на одну людину;
з 01.01.2019 року - 17,11 грн./на місяць на одну людину;
з 01.02.2021 року - 18,75 грн./на місяць на одну людину;
з 01.12.2022 року 33,99 грн./на місяць на одну людину.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача станом з липня 2020 року по травень 2024 року включно складає - 16 800,08 грн., інфляційне збільшення – 1 599,18 грн., 3% річних – 479,30 грн., що складає загальний розмір 18 878,56 грн.
Згідно з п. 5 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ст. 319 ЦК України співвласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Співвласник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Власність зобов`язує. Співвласник не може використовувати право власності на шкоду, зокрема, правам, свободам та гідності громадян.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.
Згідно статті 162 ЖК України власники (споживачі) повинні здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені угодою сторін.
Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Як вбачається зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать житлові послуги (утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами).
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно пункту 7 частини третьої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку має право вести претензійно-позовну роботу у разі виникнення заборгованості за надані послуги в порядку і строки, встановлені законом та/або договором.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.
Пунктами 1, 5, 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка станом на 01 червня 2024 року за період з 01 липня 2020 року по 01 червня 2024 року складає 16800,08 грн.
З наданого до суду позивачем, розрахунку заборгованості, вбачається, що за період з липня 2020 року по червень 2024 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість у розмірі 16800,08 грн. (а.с. 19).
ОСОБА_1 , на підтвердження здійснення ним сплат за отримані послуги, надав квитанції про сплату комунальних послуг за спірний період (а.с. 56-64).
В подальшому, позивачем надано розрахунок, в якому вже відображається здійснення ОСОБА_1 проведених сплат, та з остаточною заборгованістю у розмірі 16800,08 грн. за період з квітня 2017 року по червень 2024 року (а.с. 83).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не було уточнено позовних вимог, а залишились не змінними позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з липня 2020 року по червень 2024 року, однак суд задовольняючи позовні вимоги, не звернув увагу на ту обставину, що відповідно до розрахунку заборгованості, вже на липень 2020 року позивачем зазначено про існуючу заборгованість починаючи з 2017 року у розмірі 11304 грн. 17 коп. (а.с. 83).
Колегія суддів, наголошує на тому, що відповідно до діючого цивільно-процесуального закону, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а оскільки позивачем позовні вимоги не уточнювалися, колегія суддів з урахуванням позову, та приймаючи до уваги надані сторонами докази вважає, що позивачем було нараховано за період з липня 2020 року по червень 2024 року за надані послуги 16800,08 грн., а відповідно до розрахунку за зазначений період, ОСОБА_1 сплатив 13123,20 грн.
З урахуванням різниці між нарахованою оплатою за спожиті послуги та сплату за ці послуги, з ОСОБА_1 підлягає стягненню (16800,08- 13123,20) 3676,88 грн. за період з липня 2020 року по травень 2024 року включно.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що суд не надав належної оцінки наданим до суду ОСОБА_1 квитанціям про сплату комунальних послуг, а також не звернув увагу на те, що позивачем надано розрахунок з квітня 2017 року, а тому помилково закрив провадження в частині позовних вимог (а.с. 83).
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат.
Згідно з ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором.
З розрахунку, наданим позивачем, вбачається, що розрахунок інфляційних витрат проведено з липня 2020 року по лютий 2022 року, та сума зазначена у розмірі 1599,18 грн.
Колегія суддів, звертає увагу, що при розрахунку інфляційних витрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
За період зазначений позивачем з липня 2020 року по лютий 2022 року (липень 2020 року – 99,4%; серпень 2020 року – 99,8%, вересень 2020 року – 100,5%, жовтень 2020 року – 101%, листопад 2020 року – 101,3%, грудень 2020 року – 100,9%; січень 2021 року – 101,3%, лютий 2021 року – 101,3%, березень 2021 року – 101,7%, квітень 2021 року – 100,7%, травень 2021 року – 101,3%, червень 2021 року – 101,2%, липень 2021 року – 101,1%, серпень 2021 року – 99,8%, вересень 2021 року – 101,2%, жовтень 2021 року – 100,9%, листопад 2021 року – 100,8%, грудень 2021 року – 100,6%, січень 2022 року – 101,3%, лютий 2022 року – 101,6%) величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації у розмірі 103%, а тому сума боргу не може бути проіндексована за вказаний період.
За наведених підстав інфляційні витрати за період з липня 2020 року по лютий 2022 року у розмірі 1599,18 грн. не підлягають стягненню з відповідача.
З наданого розрахунку про стягнення 3% річних вбачається, що 3% річних заявлені у розмірі 479,30 грн. за період з липня 2020 року по лютий 2022 року.
Однак, колегія суддів з таким розрахунком не погоджується, оскільки сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 3676,88 грн., а 3% річних від вказаної суми складають 165,46 грн. 
За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про те, що за період з липня 2020 року по лютий 2022 року стягненню підлягають 3% річних у розмірі 165,46 грн.
Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2».
Щодо судових витрат.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на те, що позовні вимоги ЖБК «Центральний-2», підлягають частковому задоволенню на суму 3842,34 грн. (20,35%), з урахуванням сплаченого позивачем судового збору у суді першої інстанції, сплаченого апелянтом судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та часткового задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 616,20 грн., а на користь відповідача за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню з позивача 3256,09 грн., та з урахування взаємних розрахунків остаточно підлягає стягненню з позивача на користь відповідача судові витрати зі сплати судового збору з урахування пропорційно задоволених позовних вимог у загальному розмірі 2639,89 грн. 
Щодо правничої допомоги:
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. при розгляді справи в суді першої інстанції, у розмірі 4200 грн. при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та з урахуванням задоволення позовних вимог на 20,35%, колегія суддів приходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу на користь позивача у розмірі 1872,20 грн., 1017,50 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 854,70 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (1017,50+854,70).
З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року – скасувати.
Ухвалити постанову.
Позовні вимоги житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та обов`язкових платежів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» (ЄДРПОУ 23208068, 65059, м. Одеса, вул. Космонавтів, 1, кв. 28) заборгованість у розмірі 3 842 гривні 34 копійки, з яких заборгованість зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та обов`язкових платежів – 3 676 гривень 88 копійок, 3% річних – 165 гривень 46 копійок.
В задоволені решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» (ЄДРПОУ 23208068, 65059, м. Одеса, вул. Космонавтів, 1, кв. 28) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 2 639 гривень 89 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь житлово-будівельного кооперативу «Центральний-2» (ЄДРПОУ 23208068, 65059, м. Одеса, вул. Космонавтів, 1, кв. 28) витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 1872 гривні 20 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 26 березня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда