ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 756/3036/20
провадження № 61-7531св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (правонаступники ОСОБА_5 ), 
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (правонаступники ОСОБА_5 ), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, поновлення права власності на нерухоме майно та витребування майна із чужого незаконного володіння 

за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» та представника ОСОБА_4 - адвоката Третьякової Наталі Юріївни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року у складі судді Жука М. В. та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06 вересня 2019 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус КМНО) Тверською І. В.; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на їх користь спірну квартиру; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 48558911 від 06 вересня 2019 року, 13:28:32, номер запису про право власності 33112144 від 06 вересня 2019 року, 12:29:11, вчинений приватним нотаріусом КМНО Тверською І. В., яка зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 ; поновити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 шляхом поновлення відомостей у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 посилалися на те, що відчуження належної їм на праві власності квартири відбулося з порушенням ЦК України в частині вимог щодо договору купівлі-продажу, статті 38 Закону України «Про іпотеку», статті 55 Закону України «Про нотаріат», пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Зокрема, їм не надсилалось письмове повідомлення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру, продаж здійснено без згоди іпотекодавців за ціною, яка значно нижча за ринкову ціну цієї нерухомості.

У зав`язку з цим позивачі просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Оболонський районний суд міста Києва рішенням від 26 жовтня 2021 року позов задовольнив частково. Визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06 вересня 2019 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» як іпотекодержателем за договором іпотеки від 30 вересня 2011 року № 49.10/18/11-ЗМК, та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом КМНОТверською І. В. та зареєстрований в реєстрі за № 390. Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48558911 від 06 вересня 2019 року, 13:28:32, номер запису права власності 331121144 від 06 вересня 2019 року, 12:29:11, приватний нотаріус Тверська І. В., щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1908762380000. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними, оскільки реєстрація права власності на спірну квартиру за ТОВ «Мегаінвест Сервіс» була проведена з порушенням закону, оспорюваний договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Вимога позову про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 підлягає задоволенню, оскільки правочин, на підставі якого це рішення було прийняте, суд визнав недійсним.

Разом з цим місцевий суд дійшов висновку, що вимога про поновлення права власності на квартиру задоволенню не підлягає, оскільки визнання недійсним оспорюваного правочину та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5 повною мірою відновить порушене право позивачів. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про витребування спірної квартири з володіння ОСОБА_5 , оскільки установлено, що позивачі проживають у цій квартирі, а тому фактично це житло з їх володіння не вибувало.

Суди розглядали справу неодноразово.

Київський апеляційний суд постановою від 15 вересня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Мегаінвест Сервіс» задовольнив частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні вимог відмовив. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 14 травня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «Мегаінвест Сервіс» задовольнив частково. Постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень скасував і в цій частині справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Мегаінвест Сервіс» залишив без задоволення. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року в оскаржуваній частині залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 

Короткий зміст касаційних скарг та їх узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У червні 2025 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 

Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 2233/2021/19, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та постановах Верховного Суду від 23 квітня 2023 року у справі № 645/3095/19, від 24 квітня 2024 року у справі № 727/6254/22, від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19, від 12 листопада 2024 року у справі № 462/3814/22, від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17, від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що позивачі не виконували умов кредитного та іпотечного договорів, отримали від банку повідомлення про порушення умов договорів, а ринкова вартість спірної квартири визначена на підставі звіту про оцінку майна, тому іпотекодержатель мав усі підстави для реалізації предмета іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, погоджуючись із позицією ТОВ «Мегаінвест Сервіс», що якщо вимога про усунення порушень направлялась первісним кредитором, то наслідки її невиконання поширюється і на нового кредитора, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не залучили до участі у справі ПАТ «Дельта Банк» як співвідповідача з метою встановлення обставин справи, а саме надання можливості сформувати свою позицію в частині виконання такого обов`язку.

Апеляційний суд не обґрунтував постанови в частині залишення без змін рішення місцевого суду стосовно стягнення на користь позивачів із відповідачів витрат на правову допомогу. 

У червні 2025 року представник ОСОБА_4 - адвокат Третьякова Н. Ю. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року і направити справу до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 та постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 761/21540/16-ц, від 24 червня 2020 року у справі № 459/3382/16-ц, від 10 червня 2020 року у справі № 442/4416/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 643/8134/16-ц, від 26 квітня 2023 року у справі № 754/4514/20;
Крім того, ОСОБА_4 не була повідомлена про дату і час розгляду справи в суді апеляційної інстанції (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив порядок залучення ОСОБА_4 до участі у справі як співвідповідача. Оскільки ОСОБА_4 не була залучена до участі у справі саме ухвалою суду, відповідно, вона була позбавлена права звернутись до суду із клопотанням про розгляд справи спочатку. Апеляційний суд належним чином не повідомив ОСОБА_4 про дату і час судового засідання. 

Також скарга містить доводи про те, що неотримання іпотекодавцем та заінтересованими особами повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не є підставою визнавати укладений правочин недійсним, а є підставою для відшкодування збитків.

Крім того, скарга містить доводи про те, що апеляційний суд не переглянув рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивачів витрат на правову допомогу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Третьякової Н. Ю.

12 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи 

При новому розгляді апеляційний суд установив, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 грудня 2024 року в судовому засіданні Київський апеляційний суд залучив до участі у справі ОСОБА_3 як правонаступника ОСОБА_5 

06 лютого 2025 року в судовому засіданні Київський апеляційний суд залучив до розгляду справи співвідповідачем ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_5 .

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Зміст касаційних скарг з урахуванням принципу диспозитивності свідчить про те, що судові рішення оскаржені тільки в частині задоволених вимог позову, а тому переглядаються лише в цій частині. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційних скарг, дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

ЄСПЛ також зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом  1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. 

Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь  в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2011 року у справі «Trudov v. Russia», № 43330/09, § 25, 27).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 27 жовтня 1993 року у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands»), заява № 14448/88, § 33)).

15 квітня 2021 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Кайдалов проти України» («Case of Kaydalov v. Ukraine», заява № 18202/20) щодо належного та своєчасного повідомлення заявника про судові засідання під час розгляду цивільної справи. У резолютивній частині цього рішення ЄСПЛ вказав, що мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. ЄСПЛ дійшов висновку, що національні суди позбавили заявника можливості ефективно представити свою справу, не виконали свого обов`язку дотримуватися принципу справедливого судового розгляду, закріпленого у статті 6 Конвенції, оскільки, перейшовши до розгляду суті справи заявника, не намагалися з`ясувати, чи він знав або повинен був знати щонайменше дату та час проведення засідання, та, якщо він цього не знав, чи слід було відкласти розгляд справи.

Одним із основних аргументів касаційної скарги ОСОБА_4 є те, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції та не отримувала ухвали про залучення її до розгляду справи як правонаступника відповідача.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Відповідно до статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Розгляд справи за відсутності учасника, щодо якого немає відомостей про його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, є порушенням статті 6 Конвенції та статей 8, 128-130, 372 ЦПК України, які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання, оскільки відкритий характер судового розгляду є важливим чинником права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Як зазначалося, 06 лютого 2025 року Київський апеляційний суд залучив до розгляду справи співвідповідачем ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_5 .

Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 10 лютого 2025 року щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 , вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 

10 лютого 2025 року апеляційний суд надіслав ОСОБА_4 супровідний лист з відповідними матеріалами та повідомив, що наступне засідання призначене на 20 березня 2025 року.

Вказаний лист був надісланий за адресою: АДРЕСА_3 , тобто суд зазначив неповну адресу.

В судовому засіданні 20 березня 2025 року оголошено перерву до 24 квітня 2025 року для повторного повідомлення правонаступника відповідача.

Надісланий  ОСОБА_4 супровідний лист та повідомлення про те, що судове засідання, призначене на 24 квітня 2025 року, повернулися до апеляційного суду неврученим з причини «адресат відсутній за вказаною адресою».

Вирішуючи справу по суті, апеляційний суд залишив поза увагою, що  ОСОБА_4 не брала участі у справі до моменту її залучення судом апеляційної інстанції як правонаступника, про що вона також не була повідомлена судом належним чином, свою адресу місця проживання (листування) повідомити суду вона можливості немала, а тому суд не з`ясував, чи знала  ОСОБА_4 або повинна була знати щонайменше дату і час проведення засідання та, у зв`язку з цим, не вирішив питання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції  ОСОБА_4 було позбавлено права бути заслуханою та представляти свою сторону.

Згідно з частиною четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Оскільки ОСОБА_4 , обґрунтовує свою касаційну скаргу, зокрема, тим, що апеляційний суд належним чином не повідомив її про розгляд справи та ця обставина підтверджується матеріалами справи, тому оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з установленням обов`язкових підстав для скасування постанови апеляційного суду колегія суддів не аналізує інші підстави касаційного оскарження.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» та представника ОСОБА_4 - адвоката Третьякової Наталі Юріївни задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко   В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов