В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 338/299/26
02 березня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області 
в складі : головуючого – судді ОСОБА_1 ,
з участю : секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 , 
обвинуваченого ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 12026091120000004 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Нижні Торгаї Нижньосірогозького району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом в Збройних Силах України (військова частина НОМЕР_1 ), не одруженого, раніше судимого 17 грудня 2019 року вироком Верхньорогачицького районного суду Херсонської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді трьох років обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки; 25 березня 2021 року ухвалою Нижньосірогозького районного суду Херсонської області скасовано звільнення від відбування покарання та направлено засудженого для відбування покарання у виді трьох років обмеження волі; 04 листопада 2024 року вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.; 12 березня 2025 року вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України до 7 років позбавлення волі, а також штрафу 850 грн; 19 серпня 2025 року звільнений ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області умовно-достроково від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом в умовах воєнного стану (невідбута частина покарання становить 5 років 11 місяців 05 днів), громадянина України, за ч.4 ст.186 КК України,
в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 вчинив грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, повторно та в умовах воєнного стану. 
Злочин скоєно за таких обставин.
ОСОБА_6 , маючи непогашену судимість за вчинення таємного та відкритого викрадення чужого майна, а також викрадення офіційного документу, у період дії в Україні воєнного стану, повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності за таких обставин.
Так, близько 18 години 25 хвилин 05 січня 2026 року, ОСОБА_6 , перебуваючи на лікуванні в КНП «Богородчанська ЦЛ», що на вул. Шевченка, 35 у селищі Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області, прямуючи пішохідною алеєю, розташованою перед центральним входом на територію вказаного лікувального закладу, зустрів ОСОБА_4 , якого вмовив піти із ним до магазину, щоб придбати алкоголь.
Того ж дня, приблизно о 18 годині 40 хвилин, знаходячись у приміщенні магазину «Торба» (магазин №112) ТзОВ «Тор-захід», що на вул. Шевченка, 49/2 в селищі Богородчани, під час розрахунку на одній із кас ОСОБА_6 помітив у чоловічій сумці ОСОБА_4 грошові кошти, після чого у нього виник умисел на незаконне заволодіння вказаними грошовими коштами.
Придбавши у супермаркеті пляшку горілки, ОСОБА_4 направився додому, а ОСОБА_6 пішов із ним. Близько 19 години, коли ОСОБА_4 опинився поруч із під`їздом №1 будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, шляхом ривка, відкрито викрав у ОСОБА_4 його чоловічу сумку чорного кольору, в якій на той момент знаходились грошові кошти в загальній сумі 14120 гривень.
Після цього ОСОБА_6 чоловічу сумку потерпілого неподалік від вище вказаного будинку викинув, а з викраденими ним грошовими коштами місце вчинення кримінального правопорушення покинув й даними коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_4 майнову шкоду на суму 14120 гривень.
В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини та дав показання про те, що він умовно-достроково звільнений від відбування покарання як особа, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом. Проходячи військову службу, він отримав поранення та перебував на лікуванні у Богородчанській лікарні. Маючи намір вжити спирного, він вийшов з лікарні та побачив сивоволосого чоловіка, якого попросив придбати йому алкоголь. Разом з потерпілим він пішов у магазин «Торба», де потерпілий придбав йому пляшку горілки. Коли потерпілий розраховувався, він побачив у нього у сумці грошові кошти. Маючи намір заволодіти цими коштами, він провів потерпілого до його будинку, далі ривком вирвав у нього сумку, де були гроші, та втік від нього. Тікаючи від потерпілого, він викинув сумку, а гроші забрав собі. Тікаючи, він також розгубив частину коштів. Дійшовши до приміщення Богородчанської лікарні, його зупинив потерпілий зі своїми друзями. Далі прибули працівники поліції, яким він повністю розповів про вчинений грабіж та повернув 10070 грн, які залишилися з тих коштів, що він викрав у потерпілого. Після його викриття він розповів працівникам поліції про обставини вчинення злочину, сприяв у розслідуванні справи. Зазначає, що вчинення злочину сталося внаслідок збігу випадкових обставин. 
Щиро розкаюється у тому, що сталося, просить суворо його не карати. Не оспорює кваліфікацію інкримінованого йому діяння, погоджується з тим, щоб не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які він не заперечує.
Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого та потерпілого, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оспорювати фактичні обставини справи, які не досліджуються судом, в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинений повторно та в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання є рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Суд враховує, що відповідно до ст.12 КК України інкриміноване обвинуваченому діяння відноситься до тяжкого злочину, бере до уваги його посередню характеристику, а також те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває й за такою допомогою він не звертався.
Суд бере до уваги думку потерпілого, який має до обвинуваченого майнові претензії й буде вирішувати їх у цивільно-правовому порядку, а також просить суворо карати обвинуваченого. 
Згідно з вимогами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи викладене вище, з урахуванням особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 4 статті 186 КК України. Таке покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_6 12 березня 2025 року вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області засуджений за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України до остаточного покарання у виді семи років позбавлення волі, а такожштрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, який слід було виконувати самостійно.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 серпня 2025 року ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково як особу, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом. Невідбута частина покарання за вказаним вироком становить 5 років 11 місяців та 05 днів. 
Оскільки ОСОБА_6 вчинив інкримінований злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком, то остаточне покарання йому слід визначити на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому до набрання вироком законної сили слід залишити без змін. Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_6 з часу фактичного затримання, тобто з 05 січня 2026 року.
Цивільний позов не заявлений.
Керуючись ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців таштрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_6 з часу фактичного його затримання, тобто з 05 січня 2026 року, зарахувавши у строк покарання відповідно до положень ст.72 КК України один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід - тримання під вартою - до набрання вироком законної сили залишити без зміни.
Речові докази : грошові кошти у сумі 10070 грн, а також чоловічу сумку чорного кольору – повернути потерпілому ОСОБА_4 ; оптичний диск з відеозаписами із магазину «Торба» – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1