КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/5589/2026
справа №753/22716/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Цимбал І.К., повну ухвалу складено 24 листопада 2025 року,
у справі за скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Борейко Максима Валерійовича, боржник: ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У жовтні 2025 року ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Борейко Максима Валерійовича, боржник: ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування скарги вказує, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року у справі №753/19329/23 з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги, 3 % річних, інфляційні втрати та судовий збір. На виконання вказаного рішення 02 квітня 2024 року судом видано виконавчі листи, на підставі яких 28 червня 2024 року приватним виконавцем відкрито виконавчі провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2.
12 листопада 2024 року виконавчі провадження закінчені у зв`язку із смертю боржника, однак ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року у справі №753/23020/24 такі дії приватного виконавця визнано неправомірними, відповідні постанови скасовано та зобов`язано виконавця відновити виконавчі дії.
05 березня 2025 року виконавчі провадження відновлені, проте надалі приватним виконавцем не вживалися передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи щодо примусового виконання судового рішення.
17 вересня 2025 року приватним виконавцем повторно винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту 13 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", попри те, що рішення суду залишалося невиконаним.
Після отримання оригіналів виконавчих документів та їх повторного пред`явлення до виконання приватний виконавець не скористався правом скасувати власні постанови відповідно до підпункту 5 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", а листами від 08 жовтня 2025 року №34441 відмовив у їх скасуванні та повернув виконавчі документи стягувачу.
Вказані дії та бездіяльність свідчать про невиконання приватним виконавцем обов`язків, передбачених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", а також про невикористання наданих законом повноважень, зокрема права звернення до суду щодо роз`яснення рішення чи встановлення способу і порядку його виконання.
Оскільки станом на час розгляду скарги рішення Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/19329/23 залишається невиконаним, а бездіяльність приватного виконавця має триваючий характер, наявні підстави для судового захисту прав стягувача в порядку статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" та статей 447-449 ЦПК України.
Мотивуючи наведеним, просить :
визнати бездіяльність приватного виконавця у виконавчих провадженнях НОМЕР_1 та НОМЕР_2 протиправною;
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Борейка М.В. усунути порушення шляхом скасування постанов від 17 вересня 2025 року про закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на підставі пункту 13 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження";
зобов`язати приватного виконавця здійснити заходи примусового виконання рішення Дарницького районного суду №753/19329/23.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.
Відмовивши у задоволенні скарги, суд першої інстанції вказав, що ухвалою Дарницького районного суду від 19 лютого 2025 року постанови про закінчення виконавчих проваджень скасовані, після чого 05 березня 2025 року приватний виконавець відновив виконавчі провадження, виконавши вимоги суду.
Суд зазначив, що з моменту відновлення проваджень у скаржника виник обов`язок у місячний строк повторно пред`явити виконавчі листи до виконання відповідно до статті 41 Закону України "Про виконавче провадження", однак цього зроблено не було.
Суд першої інстанції зазначив, що станом на вересень 2025 року виконавчі листи приватному виконавцю не надходили, а із заявою про їх повторне направлення скаржник звернувся до суду лише 19 вересня 2025 року, тобто приблизно через шість місяців після відновлення виконавчих проваджень.
Суд зробив висновок, що у приватного виконавця виникли законні підстави для закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із непред`явленням виконавчих документів у встановлений законом строк, відтак права скаржника діями виконавця не були порушені, оскільки останній діяв у межах наданих повноважень і відповідно до вимог закону.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з постановленою ухвалою, ПрАТ "АК "Київодоканал" подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неправильно встановлені обставини у справі, неправильну оцінку доказів у справі.
Зазначає, що поданою скаргою заявлено вимоги про визнання протиправною саме бездіяльності приватного виконавця та зобов`язання вчинити дії, однак суд першої інстанції всупереч вимогам закону самостійно змінив предмет скарги, розцінивши її як скаргу на неправомірні дії приватного виконавця, що прямо зазначено в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали. Звертає увагу, що протиправні дії та протиправна бездіяльність приватного виконавця не є тотожними правовими категоріями та мають різні правові наслідки, що випливає зі змісту статті 4471 ЦПК України, яка передбачає можливість оскарження як рішень і дій, так і бездіяльності виконавця.
Таким чином, суд першої інстанції фактично вийшов за межі заявлених вимог та підмінив предмет судового розгляду, що є неприпустимим.
Крім того, питання бездіяльності приватного виконавця судом першої інстанції взагалі не досліджувалося, натомість зроблено лише висновок про правомірність винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на підставі пункту 13 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", з яким неможливо погодитися. 
Зазначає, що відмовивши у задоволенні скарги, суд вказав, що виконавчі листи не були своєчасно подані для продовження виконання, хоча сам суд у своїй ухвалі підтвердив, що оригінали виконавчих листів були повернуті приватним виконавцем на адресу суду.
Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі скасування постанови про закінчення виконавчого провадження воно підлягає відновленню, а згідно з частиною другою цієї ж статті обов`язок пред`явлення виконавчого документа у місячний строк покладається, зокрема, на суд, якому такий документ було повернуто.
Приватний виконавець у постановах від 17 вересня 2025 року у виконавчих провадженнях НОМЕР_1 та НОМЕР_2 зазначив, що постанови про їх відновлення були направлені до Дарницького районного суду міста Києва для повернення виконавчих документів, які станом на 17 вересня 2025 року пред`явлені не були. Отже, оригінали виконавчих листів перебували у суді, на який покладався обов`язок їх повторного пред`явлення до виконання, однак такий обов`язок виконаний не був.
Уважає, що висновок суду першої інстанції про правомірність закінчення виконавчих проваджень та відсутність порушень з боку приватного виконавця не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону. Внаслідок протиправної бездіяльності приватного виконавця та неправомірної відмови суду у задоволенні скарги рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року у справі № 753/19329/23 залишається невиконаним.
Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні представник скаржника Вергеліс Я.І. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника Вергеліс Я.І., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
З матеріалів справи установлено, що 15 січня 2024 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/19329/23 задоволено позов ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги у розмірі 19 970,70 грн, 3 % річних у розмірі 2 006,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 114,48 грн. та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.
На виконання зазначеного рішення 02 квітня 2024 року Дарницьким районним судом міста Києва видані виконавчі листи (а.с. 14-15).
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року у справі №753/23020/24 (провадження №4-с/753/34/25) скаргу ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», заінтересовані особи: приватний виконавець міста Києва Борейко М.В., ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними, скасування постанови про закриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії задоволено. 
Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Борейка М.В. з винесення постанов від 12 листопада 2024 року про закінчення виконавчих провадження НОМЕР_3 та НОМЕР_2.
Скасовано постанови від 12 листопада 2024 року про закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_3 та НОМЕР_2 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року у справі №753/19329/23.
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Борейка М.В. відновити виконавчі дії у виконавчих провадженнях НОМЕР_3 та НОМЕР_2 та вжити належних і повних дій для виконання рішення.
Постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 05 березня 2025 року НОМЕР_1, НОМЕР_2 відновлено виконавчі провадження з виконання виконавчих листів №753/19329/23 від 02 квітня 2024 року (а.с. 26-27).
17 вересня 2025 року приватним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на підставі пункту 13 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 22-23).
В описових частинах вказаних постанова зазначено, що постановами від 05 березня 2025 року відновлено виконавче провадження НОМЕР_1, НОМЕР_2. Постанови про відновлення виконавчого провадження направлено до Дарницького районного суду міста Києва для повернення виконавчих документів для подальшого його виконання. Станом на 17 вересня 2025 року виконавчі документи за відновленим виконавчим провадженням не пред`явлено.
19 вересня 2025 року на адресу Дарницького районного суду міста Києва надійшла заява ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" від 18 вересня 2025 року про надання оригіналів виконавчих документів, у якій представник скаржника просив суд надіслати на адресу приватного виконавця оригінали виконавчих документів у справі №753/19329/23 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 19 970,70 гривень, 3% річних у розмірі 2 006,77 гривень, інфляційні втрати у розмірі 10 114,48 гривень, а всього 32 091,95 гривень та витрати із сплати судового збору у розмірі 2 684,00 гривень та виконавчий документів у справі №753/15412/23 щодо стягнення із ОСОБА_2 (як в оригіналі) судового збору у сумі 1 342,00 гривень та витрат на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав в сумі 17,50 гривень, а всього 1 359,50 гривень (а.с. 28).
01 жовтня 2025 року стягувач ПрАТ «АК «Київводоканал» звернувся до приватного виконавця Борейко М.В. із заявою про скасування постанов від 17 вересня 2025 року про закінчення виконавчих проваджень з посиланням на підпункт 5 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 16-17).
Проте, листами від листом від 08 жовтня 2025 року №34441 приватний виконавець відмовив у скасуванні постанов від 17 вересня 2025 року та повернув виконавчі документи стягувачу ( а.с. 18).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.
Установлено, що виконавче провадження вперше закінчено було з підстав смерті боржниці (пункт 3 частина 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").
За правилами частини 3 вказаної статті виконавчі документи мали бути направлені органу, що видав (суду). 
Отже, виконавчі листи на момент відновлення виконавчого провадження (05 березня 2025 року) перебували у розпорядженні суду.
Пунктом 3 постанов приватного виконавця від 05 березня 2025 року про відновлення виконавчих проваджень НОМЕР_1, НОМЕР_2 зазначено, що «стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання» (а.с.26, 27).
17 вересня 2025 року приватним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на підставі пункту 13 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із непред`явленням виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.
З наведеного убачається, що протягом з 5 березня 2025 року по 17 вересня 2025 року (тобто, понад шість місяців) виконавчі листи не були пред`явлені до виконання, та лише 19 вересня 2025 року стягувачем було отримано виконавчий документ у Дарницькому районному суді міста Києва та 01 жовтня 2025 року подано заяву про скасування постанов від 17 вересня 2025 року про закінчення виконавчих проваджень.
Відповідно до підпункту 5 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.
Звертаючись до суду, заявник ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» оскаржує бездіяльність приватного виконавця, яка полягає у відмові скасувати постанови від 17 жовтня 2025 року відповідно до підпункту 5 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження".
Апеляційний суд зазначає, що згідно наведеної вище норми Закону, а саме підпункту 5 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" приватному виконавцю надано право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні. Проте колегія суддів звертає увагу, що законодавцем унормовано саме право (а не обов`язок) виконавця на вчинення такої дії на умови наявності об`єктивних підстав.
Колегія суддів уважає, що заявником не наведено жодних об`єктивних підстав для скасування приватним виконавцем своїх постанов, ураховуючи таке.
Строки у виконавчому провадженні врегульовані Розділом 2 Закону №1404-VIII, (статті 11-13).
Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону №1404-VIII строки у виконавчому провадженні ? це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.
Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX: визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Разом з тим, заявник, як стягувач у виконавчому провадженні, має вживати належних заходів, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема, у цьому випадку пред`явлення виконавчого документу до виконання у розумні строки, а також установлення правонаступників померлої особи.
Процесуальна поведінка стягувача у цій справі є пасивною, протягом тривалого часу стягувач не вживав заходів, спрямованих на виконання судового рішення, при цьому слід враховувати презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, отже відсутні підстави уважати про неправомірність дій/бездіяльності приватного виконавця щодо відмови у скасуванні своїх постанов про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання приватного усунути порушення шляхом скасування постанов від 17 вересня 2025 року про закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_1 та НОМЕР_2.
При цьому, апеляційний суд констатує, що безпосередньо постанови приватного виконавця від 17 вересня 2025 року про закінчення виконавчих проваджень заявником не оскаржуються.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що ненаведення в судовому рішенні першої інстанції повних мотивів не є підставою для скасування правильної за своєю суттю ухвали, оскільки такі недоліки не призвели до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд робить висновок про залишення апеляційної скарги ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» без задоволення, а ухвали суду від 24 листопада 2025 року - без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 19 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова