КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 369/7894/24
номер провадження: 22-ц/824/4151/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року у складі судді Пінкевич Н.С. і присяжних: Шупика В.М., Семенова - Панченко О.Ю., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: опікунська рада з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) та стороннього догляду при виконавчому комітеті Боярської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи недієздатною та призначення опікуна,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. 
Заява мотивована тим, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ще з дитинства хворів, мав загальний недорозвиток мови з ускладненням психічного розвитку, розумову відсталість та йому встановлена інвалідність. Вказувала, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_3 погіршується, у нього напади стали частішими та сильнішими. Зазначала, що на її утриманні також перебуває її мати похилого віку. Оскільки їй складно доглядати за матір`ю та сином, то її донька ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , на її прохання вивезли ОСОБА_3 за місцем свого проживання у місто Боярка Київської області. 
Указувала, що внаслідок захворювання ОСОБА_3 не усвідомлює значення своїх дій та не може ними керувати, а тому вважала, що він може бути визнаний недієздатним у судовому порядку.
Зазначала, що на даний час ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_2 у місті Боярка Київської області та перебуває на його утриманні, який опікується ним, оскільки її донька ОСОБА_4 за сімейними обставинами проживає у селі Оноківці Закарпатської області. Інші родичі, які можуть взяти на себе обов`язки опікуна, відсутні.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила:
визнати недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;
призначити опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Встановлено строк дії рішення два роки.
У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні заяви про призначення опікуном ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_3 недієздатним, однак помилково відмовив у встановленні над ним опіки та призначенні опікуном ОСОБА_2 . Вказує, що ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_4 (до одруження - ОСОБА_5 ), яка є дружиною ОСОБА_2 . Зазначає, що після 24 лютого 2022 року ОСОБА_2 вивіз ОСОБА_3 із Сумської області через небезпеку, пов`язану з бойовими діями, та перевіз його до міста Боярка Київської області, який зареєстрований як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає разом із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертає увагу, що ОСОБА_3 має психічне захворювання та є інвалідом з дитинства І групи, що підтверджується відповідними документами. Він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не здатний самостійно себе обслуговувати та потребує постійного стороннього догляду. У матеріалах справи міститься висновок судово-психіатричної експертизи від 07 березня 2025 року, відповідно до якого він неспроможний належно оцінювати ситуацію та самостійно забезпечувати себе.
Зазначає, що у зв`язку з недієздатністю ОСОБА_3 не може вчиняти правочини, а без призначення опікуна неможливо забезпечити повноцінний захист його прав та інтересів, зокрема щодо лікування та отримання медичних послуг. Фактично догляд за ним здійснює ОСОБА_2 , однак без статусу опікуна він не має законних підстав представляти інтереси недієздатної особи.
Наголошує, що вона не має можливості виконувати обов`язки опікуна через похилий вік та необхідність догляду за своєю матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а рідна сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеною особою, проживає в Закарпатській області та здійснює догляд за неповнолітнім сином ІНФОРМАЦІЯ_6. 
Вказує, що Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Боярської міської ради після перевірки умов проживання та поданих документів подав до суду подання про встановлення опіки над ОСОБА_3 та призначення ОСОБА_2 його опікуном. ОСОБА_2 через представника у судових засіданнях заявляв про своє бажання та можливість виконувати обов`язки опікуна, а ОСОБА_4 не заперечувала проти такого призначення.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання недієздатним ОСОБА_3 строком на два роки, в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК Українийого законність та обґрунтованість в цій частині колегією суддів не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні вимог заяви про призначення опікуном ОСОБА_2 над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували фактичне спільне проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та здійснення ним догляду за останнім. Крім того, оригінал подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення ОСОБА_2 опікуном до суду не надійшов, а надана копія не містила можливості перевірки її достовірності. Суд також зазначив, що ОСОБА_2 не є заявником у справі, а тому вимога про його призначення опікуном заявлена неналежною особою, оскільки сам ОСОБА_2 повинен звернутися до суду із відповідною заявою та підтвердити свою готовність і можливість виконувати обов`язки опікуна.
Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_2 , яке видав Дружбовський виконком Ямпільського району Сумської області, батьками вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
Установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , яке видав Дружбовський виконком Ямпільського району Сумської області, та свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Київ.
Інших близьких родичів судом не встановлено та заявником не повідомлено, в тому числі про батька ОСОБА_7 .
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду справи зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має інвалідність з дитинства, інвалід І групи підгрупи А, має обмеження життєдієздатності до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, що підтверджено довідкою МСЕК №648458 від 19 вересня 2011 року та медичною документацією.
На обґрунтування заяви в частині призначення опікуном ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_3 постійно проживає разом із ОСОБА_2 , який фактично здійснює за ним догляд та забезпечує необхідні побутові умови, оскільки ОСОБА_3 через стан здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги. При цьому донька заявника -  ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою ОСОБА_3 , проживає у Закарпатській області та не має можливості здійснювати такий догляд. Інших родичів, які могли б виконувати обов`язки опікуна, немає. Також зазначала, що вона та її донька не заперечують проти призначення опікуном  ОСОБА_2 , оскільки це відповідає інтересам ОСОБА_3 .
З матеріалів справи вбачається, що до ухвалення оскаржуваного рішення представник заявника - адвокат Лиштва Ю.В. надав суду першої інстанції копію подання Опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) та стороннього догляду при виконавчому комітеті Боярської міської ради від 19 вересня 2025 року № 02-10/5994-25, адресованого Києво-Святошинському районному суду Київської області, у якому Опікунська рада просила: 1) прийняти подання до розгляду; 2) встановити опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має статус внутрішньо переміщеної особи та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) призначити опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 4) провести розгляд подання та подальший розгляд справи без участі представників органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Боярської міської ради (а.с.98).
Подання мотивоване тим, що до Опікунської ради із заявою звернувся ОСОБА_2 щодо підготовки подання до суду про можливість призначення його опікуном над ОСОБА_3 . Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА № 648458 від 19 вересня 2011 року ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства І групи підгрупи А та відповідно до встановленої симптоматики потребує постійного стороннього догляду. Також вказано, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не може усвідомлювати своїх дій, а стан здоров`я ОСОБА_2 згідно з наданими на розгляд Опікунської ради медичними довідками дозволяє йому виконувати обов`язки опікуна у повному обсязі. Крім того, після обстеження житлово-побутових умов потенційного опікуна перешкод для встановлення опіки над ОСОБА_3 та призначення опікуном ОСОБА_2 виявлено не було.
Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до положень ст.124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Гарантоване пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право на доступ до правосуддя, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.
Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у ст. 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті.
Відповідно до норм ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст.41 ЦК України визначено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У ч.1 ст.60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (ч.1 ст.300 ЦПК України).
Системно проаналізувавши зміст ч.1 ст.60 ЦК України та ч.1 ст.300 ЦПК України можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24),від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24), від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження № 61-16711св24) та від 17 вересня 2025 року у справі № 686/21841/24 (провадження № 61-4759св25).
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно зі ст.62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У ч.ч. 2-5 ст.63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (ч.1 ст.67 ЦК України).
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила опіки та піклування).
Відповідно до пункту 3.1 Правил опіки та піклування для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.
Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як зазначалось вище, у поданні Опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) та стороннього догляду при виконавчому комітеті Боярської міської ради від 19 вересня 2025 року № 02-10/5994-25 вказано про доцільність призначення  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У цьому поданні наведено обставини, якими цей орган обґрунтував прохання про призначення опікуном саме ОСОБА_2 над ОСОБА_3 та зазначено, що ОСОБА_2 звернувся до Опікунської ради із заявою щодо підготовки подання до суду про можливість призначення його опікуном над ОСОБА_3 . Вказано, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА № 648458 від 19 вересня 2011 року ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства І групи підгрупи А та відповідно до встановленої симптоматики потребує постійного стороннього догляду. Також зазначено, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не може усвідомлювати своїх дій. Крім того, у поданні наведено, що згідно з медичними довідками, наданими на розгляд Опікунської ради, стан здоров`я ОСОБА_2 дозволяє йому виконувати обов`язки опікуна у повному обсязі. Після обстеження житлово-побутових умов потенційного опікуна перешкод для встановлення опіки над ОСОБА_3 та призначення опікуном ОСОБА_2 не виявлено.
Отже, зміст подання органу опіки та піклування, в якому наведено обставини щодо стану здоров`я ОСОБА_3 , необхідності постійного стороннього догляду, звернення ОСОБА_2 із заявою про можливість призначення його опікуном, а також результати перевірки житлово-побутових умов потенційного опікуна, у сукупності з поясненнями ОСОБА_1 щодо фактичного проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 й здійснення останнім догляду за ним, свідчать про наявність у матеріалах справи відомостей, які підтверджують можливість виконання ОСОБА_2 обов`язків опікуна.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про невмотивованість подання органу опіки та піклування, не ґрунтується на матеріалах справи.
Щодо висновку суду першої інстанції на те, що оригінал подання органу опіки та піклування до суду не подано, а надана копія не дозволяє перевірити достовірність QR-коду через низьку якість зображення, колегія суддів зазначає таке.
З наявної у матеріалах справи копії подання Опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) та стороннього догляду при виконавчому комітеті Боярської міської ради від 19 вересня 2025 року № 02-10/5994-25, вбачається, що зазначений документ містить не лише QR-код, а й інші реквізити електронного документа, зокрема, дату та вихідний номер документа, буквено-цифрові ідентифікатори, відомості про особу підписувача та дату накладення підпису і строк його дії.
За таких обставин сам по собі факт неможливості зчитування QR-коду з копії документа через якість зображення не може свідчити про недостовірність подання та не є достатньою підставою для відмови у врахуванні цього документа судом.
При цьому відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Отже, у разі виникнення сумнівів щодо відповідності копії подання його оригіналу суд першої інстанції, керуючись положеннями ч.6 ст.95 ЦПК України, мав можливість витребувати оригінал цього документа, достеменно усвідомлюючи, що подання органу опіки та піклування є одним із ключових доказів у цій справі. 
Невчинення таких процесуальних дій та неприйняття цього доказу до уваги не узгоджується із завданнями та засадами цивільного судочинства. 
Крім того, під час апеляційного розгляду було досліджено оригінал подання Опікунської ради від 19 вересня 2025 року № 02-10/5994-25, який відповідає наявній у матеріалах справи копії.
Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про призначення опікуном ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з підстав того, що він не є заявником у цій справі.
Чинне законодавство не містить заборони на призначення опікуном особи, яка не є заявником у справі про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. Вирішальним у такому випадку є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення відповідної особи опікуном, її згода на виконання таких обов`язків та відповідність встановленим законом вимогам з урахуванням найкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка. 
Отже сама по собі обставина, що ОСОБА_2 не є заявником у справі, не може бути підставою для відмови у призначенні його опікуном.
Однак суд першої інстанції на наведені вище вимоги закону та встановлені у справі обставини належної уваги не звернув і, всупереч вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині встановлення опіки та призначення опікуна.
Відповідно до ст.376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про встановлення опіки та призначення опікуна підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог заяви та встановлення над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіки та призначення його опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про встановлення опіки та призначення опікуна скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Вимоги заяви ОСОБА_1 про встановлення опіки та призначення опікуна задовольнити.
Встановити над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 опіку та призначити його опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_5 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 березня 2026 року.

Головуючий

Судді: