ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2026	 	Справа № 904/1271/23 (904/692/26)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камші Н.М., за участю секретаря судового засідання Бакаєвої А.О., розглянувши справу  

за позовом Фермерського господарства "Добробут-Агро.", Дніпропетровська обл., Криничанський район, с. Новомилорадівка 
до відповідача-1: ОСОБА_1 , м. Дніпро
та до відповідача-2: ОСОБА_2 , м. Запоріжжя
за участю третьої особи, не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець 
про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 45 227,00 грн.  

Представники:
від позивача: Микитюк А.І.
від відповідача-1: ОСОБА_1 , Абрамов Д.В.
від відповідача-2: Безух А.М.
від третьої особи: Нечитайло Т.В.

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "Добробут-Агро." (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач-1) та ОСОБА_2 (далі - відповідач-2), в якому просить суд стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 45 227,00 грн. 
Крім того, у позовній заяві міститься клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний код 34863309). 
В обґрунтування зазначеного клопотання позивач посилається на те, що ТОВ "Суффле Агро Україна" як кредитор є зацікавленою стороною в даній справі, оскільки ухвалене в ній рішення впливає на його майнові права як кредитора у справі про банкрутство ФГ "Добробут-Агро.", зокрема, на можливість повернення заборгованості банкрута, що ліквідується. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу протягом 7-ми днів з дня вручення даної ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати до Господарського суду Дніпропетровської області докази надсилання відповідачу-2 позовної заяви з доданими до неї документами (поштовий опис вкладення з поіменним переліком документів та фіскальний чек) за місцем реєстрації проживання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ). 
24.02.2026 до суду від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду, до якої долучені докази надсилання відповідачу-2 позовної заяви з доданими до неї документами.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2026 постановлено про таке:
- прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи № 904/1271/23 про банкрутство Фермерського господарства "Добробут-Агро." (52352, Дніпропетровська обл., Криничанський район, с. Новомилорадівка, вул. Зелена, буд. 14, ідентифікаційний код 40702630) та відкрито провадження у справі;
- вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.03.2026 об 11:00 год.;
- залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний код 34863309);
- запропоновано відповідачам-1,2 подати до суду: відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу, докази такого направлення надати суду; 
- запропоновано третій особі: надати письмові пояснення по суті спору, копію пояснень направити на адресу позивача та відповідача, докази такого направлення надати суду.
05.03.2026 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування власної правової позиції відповідач-2 зазначає, що погоджується з отриманням грошових коштів від позивача як оплати за закупівлю сільськогосподарської продукції, однак зауважує, що відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 09.03.2020 на суму 45 300,00 грн. ОСОБА_2 повернув ТОВ "Українка" отримані ним кошти в сумі 45 300 грн., залишок заборгованості на користь ОСОБА_2 залишився 73 грн. Зазначений факт засвідчено на прибутковому касовому ордері директором ОСОБА_1 . Також відповідач-2 зазначає, що взаєморозрахунки по зазначеній операції підтверджуються актом звірки взаємних розрахунків від 31.12.2020, яким встановлено заборгованість ФГ "Добробут-Агро" перед ОСОБА_2 в сумі 73 грн. Відповідач-2 заперечує проти твердження позивача, що в процесі ліквідаційної процедури позивач не виявив надходження від відповідача-2 будь-якої закупленої сільськогосподарської продукції чи повернення вказаних коштів, оскільки докази такого обґрунтування відсутні, зокрема, відсутні докази, що в зазначений період у банкрута були інші рахунки в банках, окрім АТ КБ "ПриватБанк", також відсутній журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів та касова книга, що свідчить про відсутність повного отримання ліквідатором архіву підприємства-банкрута. За викладеного, відповідач-2 вважає позицію позивача протиправною і направленою на незаконне залучення ОСОБА_2 як відповідача, оскільки такі дії суперечить законодавству.
18.03.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій він просить суд: 
- залишити без розгляду вимоги позивача до відповідача-1: ОСОБА_1 ;
- за результатами розгляду справи стягнути із відповідача-2: ОСОБА_3 на користь Фермерського господарства "Добробут-Агро." заборгованість (безпідставно отримані кошти) в сумі 45 227,00 грн.
У відповіді на відзив відповідача-2 позивач зазначає, що є всі підстави вважати, що квитанція до ПКО, надана відповідачем-2 в якості доказу нібито внесення готівки в касу, є недостовірним доказом, оскільки ОСОБА_1 подав заяву свідка у справі № 904/1271/23, в якій заперечив, що взагалі коли-небудь приймав будь-які готівкові кошти у касу підприємства, крім розрахунків між ним особисто та позивачем. Отже, позивач виснує, що ОСОБА_1 підтвердив, що ніколи не отримував коштів від ОСОБА_2 та не підписував жодних квитанцій до ПКО, у той час як адвокат Мойсеєнка А.Г. у відзиві на позовну заяву визнав усі вказані обставини та відповідність доказів, поданих позивачем.
19.03.2026 до суду від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та зазначає, що подана відповідачем-1 заява свідка не є доказом по справі та враховуватись під час розгляду справи не може, оскільки ОСОБА_1 є відповідачем по справі, тому його заява не може бути врахована як заява свідка. Також, відповідач-2 звертає увагу, що по аналогічній справі № 904/4849/22 (904/5056/25) господарський суд Дніпропетровської області стягнув з колишнього директора підприємства грошові кошти, які не були оприбутковані директором підприємства до каси, адже будь-які недоліки ведення касової книги або факти неоприбуткування готівки покладаються саме на директора підприємства. При цьому відповідач-2 зазначає, що належним підтвердженням фіктивності складених прибуткових квитанцій може бути тільки вирок по кримінальній справі, який набув законної сили, однак ОСОБА_1 та позивач до правоохоронних органів не звертались.
У судове засідання 19.03.2026 з`явилися представники позивача, відповідача-2 та третьої особи, представник відповідача-1 у вказане засідання не з`явився, при цьому судом була врахована подана ним заява свідка, що свідчить про обізнаність розгляду справи судом. 
У судовому засіданні представник позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги. Представник відповідача-2 проти позову заперечував, посилався на факт повернення коштів до каси позивача.
Відповідач-1 - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, направив до суду заяву свідка, в якій повідомив, що з жовтня 2016 року по вересень 2020 року був керівником Фермерського господарства "Добробут-Агро.", однак не оформляв і не підписував жодних прибуткових ордерів, на які посилається, зокрема, відповідач-2.
З метою встановлення обставин справи, господарський суд вважав за доцільне зобов`язати відповідача-2 надати для огляду у судовому засіданні оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 09.03.2020 на суму 45 300,00 грн. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2026 постановлено наступне:
- розгляд справи по суті відкладено на 15.04.2026 о 14:30 год. та повідомлено про можливість участі представників учасників судового процесу в судовому засіданні, призначеному на 15.04.2026 о 14:30 год. в режимі відеоконференції з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС;
- зобов`язано відповідача-2 ( ОСОБА_2 ) надати у наступне судове засідання: оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 09.03.2020 на суму 45 300,00 грн. - для огляду у судовому засіданні;
- явку відповідача-1 ( ОСОБА_1 ) та відповідача-2 ( ОСОБА_2 ) у наступне судове засідання визнано обов`язковою.
25.03.2026 до суду від третьої особи надійшли додаткові пояснення, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" щодо поданої відповідачем-1 заяви свідка зазначає, що ОСОБА_1 як колишній керівник боржника мав право подавати в межах загальної справи про банкрутство заяву свідка із повідомленням відомих йому обставин щодо здійснення фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема і щодо обставин ведення касових операцій. Також, третьою особою зауважено про те, що наявність інших процесуальних прав та обов`язків ОСОБА_1 як співвідповідача не впливають на юридичний статус заяви свідка як доказу в межах справи про банкрутство, зокрема, увагу привернуто до того, що якщо у справі є об`єктивні сумніви у достовірності доказів (квитанції до ПКО), то адвокат зобов`язаний впевнитися у їх достовірності перш ніж подавати їх до суду в якості доказів, а у разі, коли про такі обставини адвокат дізнався вже після подання доказів, то він зобов`язаний повно та всебічно дослідити їх походження, а тому посилання адвоката на те, що він не знає, де та за яких обставин передавалася готівка і за яких обставин виготовлялася квитанція до ПКО, є не лише професійною недбалістю, але й може містити ознаки співучасті адвоката у поданні до суду завідомо недостовірних доказів.
13.04.2026 до суду від відповідача-2 надійшли пояснення у справі, в яких він зазначає про те, що співпрацював з підприємством позивача як закупівельник та з цих питань спілкувався з головним бухгалтером - ОСОБА_4 , при цьому з ОСОБА_1 він не спілкувався. Відповідач-2 вказує на те, що отримані гроші він повернув також головному бухгалтеру, яка вела бухгалтерський облік відділено, мешкаючи в Дніпрі в районі загальноосвітньої школи № 55. У подальшому, через тиждень він отримав від головного бухгалтера квитанцію до прибуткового касового ордеру № 5 від 09.03.2020 на суму 45 300,00 грн., а на початку 2021 року - акт звірки. Вказані документи були підписані ОСОБА_1 . 
Також, у даних поясненнях відповідач-2 зазначає про неможливість бути присутнім у судовому засіданні 15.04.2026 у зв`язку з перебуванням у відрядженні. 
15.04.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він просить суд долучити до матеріалів справи звітність Фермерського господарства "Добробут-Агро." за 2020 рік.
У судове засідання 15.04.2026 з`явилися представники позивача, відповідачів-1,2 та третьої особи.
У вказаному засіданні представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги щодо відповідача-2 та просили їх задовольнити, щодо відповідача-1 - залишити без розгляду; представник відповідача-2 проти позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити.
Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена власна правова позиція з приводу спору у даній справі.
Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.
У порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.04.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, - 

ВСТАНОВИВ: 

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства "Добробут-Агро." (далі - ФГ "Добробут-Агро.").
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2023 ФГ "Добробут-Агро." визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Микитюка А.І.
Ініціюючим кредитором банкрута є Товариство з обмеженою відповідальністю "Суфле Агро Україна". 
У процесі ліквідаційної процедури ліквідатором ФГ "Добробут-Агро." ліквідатором було виявлено, що протягом 2020-2021 років від Фермерського господарства "Добробут-Агро." у розпорядження ОСОБА_2 перейшли грошові кошти на загальну суму 45 227,00 грн. шляхом здійснення 05.03.2020 2-х перерахувань (кожен на суму 22 613,50 грн.) з призначенням платежів: "#5168742703123046 ІПН 3072000250 видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції Без ПДВ" (а.с. 15, на звороті).
04.06.2024 ліквідатор звернувся із вимогою про погашення заборгованості № 18 від 23.05.2024 до ОСОБА_2 , в якій зазначив про перерахування йому загалом 45 227,00 грн. коштів на картковий рахунок із однаковим призначенням платежів: "видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції Без ПДВ" (а.с. 38, на звороті, а.с.39) . 
18.06.2024 ОСОБА_2 було надано відповідь на вимогу, в якій він зазначив про те, що він повернув вказані грошові кошти шляхом внесення готівки в касу підприємства, на підтвердження чого подав копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 09.03.2020, із якої вбачається, що 45 300,00 грн. було передано керівнику позивача - ОСОБА_1 (а.с. 40-41)
За наведених обставин, 09.09.2025 ліквідатор звернувся до ОСОБА_1 із вимогою про погашення заборгованості б/н від 05.09.2025, в якій просив або надати підтверджуючі документи щодо належного оприбуткування вказаних коштів або сплатити на рахунок позивача заборгованості в сумі 660 629,00 грн., до якої входили і грошові кошти, що є предметом спору в даному позові (45 227,00 грн.) (а.с. 37-38). 
Однак, ОСОБА_1 не надав документів та заборгованості не погасив.
Враховуючи вказане, позивач вважає, що є всі підстави стверджувати, що відповідачі набули вказані грошові кошти без достатньої правової підстави, а тому мають повернути заборгованість позивачу.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до таких висновків. 
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень учасників справи, господарський суд зазначає, що між позивачем та відповідачем-2 постало спірне питання в частині доведеності факту повернення відповідачем-2 на користь ФГ "Добробут-Агро." грошових коштів у розмірі 45 227,00 грн., у зв`язку з чим господарський суд зазначає наступне. 
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем-2 факт отримання від ФГ "Добробут-Агро." грошових коштів у розмірі 45 227,00 грн. шляхом здійснення 05.03.2020 2-х перерахувань (кожен на суму 22 613,50 грн.) з призначенням платежів: "#5168742703123046 ІПН 3072000250 видача коштів під звіт на закупівлю сг продукції Без ПДВ". 
Поряд з цим, відповідач-2 зазначає, що він повернув готівкою у касу ФГ "Добробут-Агро." грошові кошти на суму 45 300,00 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 09.03.2020.
Суд відзначає, що відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції станом на час існування спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). 
Постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 затверджено "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" (далі - Положення № 148).
Згідно з п. 3 Положення № 148 надано наступні визначення термінів: 
- готівкові розрахунки/розрахунки готівкою - платежі готівкою суб`єктів господарювання і фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна; журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів - документ, що застосовується для реєстрації прибуткових та видаткових касових ордерів та інших касових документів; 
- каса - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівки, інших цінностей, касових документів; 
- касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі; касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси; 
- касові операції - операції суб`єктів господарювання між собою та з фізичними особами, пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку; 
- книга обліку доходів і витрат/книга обліку доходів - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. книга обліку виданої та прийнятої старшим касиром готівки - книга, що застосовується для обліку готівки та сплачених документів; 
- ліміт залишку готівки в касі (далі - ліміт каси) - граничний розмір суми готівки, що може залишатися в касі в позаробочий час та забезпечити роботу на початку наступного робочого дня; оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат/книзі обліку доходів/фіскальному звітному чеку/електронному фіскальному звітному чеку/розрахунковій квитанції. 
Відповідно до п. 5 Положення № 148 суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Суб`єкти господарювання здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. 
Відповідно до п. 11 Положення № 148 готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/ підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. 
Відповідно до п. 15 Положення № 148, установи/підприємства мають право тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують самостійно встановлений ними ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує самостійно встановлений ліміт каси, здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи установ/підприємств мають право здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас юридичних осіб або банку чи небанківської установи для її переказу і зарахування на банківські рахунки юридичних осіб. 
Відповідно до п. 23 Положення № 148, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. 
Відповідно до п. 25 Положення № 148, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим. 
Відповідно до п. 26 Положення № 148, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки. 
Відповідно до п. 29 Положення № 148, приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі. 
Відповідно до п. 33 Положення № 148 прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, який ведеться окремо за прибутковими та видатковими операціями. Видаткові касові ордери, оформлені на підставі видаткових відомостей, реєструються в такому журналі після здійснення виплат, зазначених у видатковій відомості. 
Відповідно до п. 38 Положення № 148 установи/підприємства зобов`язані мати касу, а їх керівники зобов`язані забезпечити облаштування цієї каси та зберігання готівки у ній. Керівники несуть відповідальність у встановленому законодавством України порядку за нестворення умов для забезпечення схоронності коштів під час їх зберігання і транспортування. Установі/підприємству забороняється зберігати в касі готівку та інші цінності, що не є його власністю. 
Відповідно до п. 39 Положення № 148, установи/підприємства відображають у касовій книзі усі надходження і видачу готівки в національній валюті. 
Відповідно до п. 48 Положення № 148, установа/підприємство визначає і встановлює за погодженням з банком (у якому відкрито рахунок установи/підприємства, на який зараховуються кошти) строки здавання ним готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках відповідно до таких вимог: для установ/підприємств, розташованих у населених пунктах, де немає банків, - не рідше ніж один раз на п`ять робочих днів. 
Відповідно до п. 53 Положення № 148, ліміт каси вважається нульовим, якщо установою/підприємством його не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення). Уся готівка, що перебуває в касі установи/підприємства на кінець робочого дня і не здана нею/ним відповідно до вимог цього Положення, уважається понадлімітною, якщо установою/підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення). 
З огляду на викладене, отримання готівкових коштів ФГ "Добробут-Агро." від відповідача-2 зумовлює зарахування вказаних коштів на банківський рахунок ФГ "Добробут-Агро." або витрачання вказаних коштів на товари/роботи/послуги відповідно до чинного законодавства, що передбачає надання відповідних доказів. 
За вказаного вбачається, що внесення відповідачем-2 готівкових коштів в касу ФГ "Добробут-Агро." не свідчить про здійснення господарської операції, яка характеризується зміною структури активів в розумінні Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017.
Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
За змістом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі №924/233/18 визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій. 
У постанові від 16.03.2021 у справі №580/2490/19 Верховний Суд зазначив, що однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України. При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. 
З огляду на викладене, саме по собі оформлення квитанції до прибуткового касового ордеру не є належним доказом отримання ФГ "Добробут-Агро." грошових коштів від відповідача-2. Крім того, з поданих відповідачем-2 пояснень вбачається, що проведення готівкового розрахунку в даному випадку відбувалось поза межами каси ФГ "Добробут-Агро.".
Слід зазначити, що на вимогу суду у судовому засіданні 15.04.2026 судом був оглянутий наданий представником відповідача-2 оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 09.03.2020 на суму 45 300,00 грн., за оцінкою якого не вбачається можливим характеризувати останній як оригінал, оскільки суду для огляду була надана копія такої квитанції, виготовлена на аркуші паперу формату А4, на якому проставлена печатка та підписи особи, яка зазначена як головний бухгалтер і касир ОСОБА_1 .
Судом враховані пояснення відповідача-1 (керівника підприємства станом на час виникнення спірних правовідносин), який повідомив про те, що не ставив підпису на вказаному документі та про головного бухгалтера Марину Сорокіну, яку вказує у поясненнях безпосередньо відповідач-2, йому не відомо. 
Матеріалами справи підтверджується, що Сорокіна М. в трудових відносинах з ФГ "Добробут-Агро." не перебувала. 
Окремо суд звертає увагу щодо наявної в матеріалах справи копії Акту звіряння взаємних розрахунків від 31.12.2020, яка за твердженнями відповідача-2, свідчить про відсутність у нього обов`язку щодо повернення спірної суми грошових коштів позивачеві.
Так, Верховний Суд у своїх постановах, неодноразово зазначав, що акт звірки розрахунків не є належним доказом саме факту здійснення будь-яких господарських операцій, натомість може підтверджувати наявність заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо.
При цьому суд враховує, що відповідно до практики Верховного Суду (постанови від 18.09.2019 у справі № 904/5545/18, від 27.07.2018 у справі № 905/1141/16, так і в постановах від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18) акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.
Тобто, сам лише акт звірки, підписаний уповноваженими на його підписання особами не може бути достатнім доказом заборгованості, якщо інформація, відображена в ньому не підтверджена первинними документами.
Наявний в матеріалах справи Акт звіряння взаємних розрахунків від 31.12.2020 дійсно містить підписи сторін та скріплений печаткою позивача, однак не міститься посилання на договір, за яким відбувалася звірка взаєморозрахунків (іншу правомірну підставу для перерахування грошових коштів).
Отже, вказаний вище акт звіряння взаєморозрахунків не є належним доказом відсутності обов`язку щодо повернення спірної суми грошових котів позивачеві. 
Таким чином, у суду відсутні підстави вважати доведеним факт повернення грошових коштів ФГ "Добробут-Агро." на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 09.03.2020. 
Щодо тверджень відповідача-2 про те, що відповідальність щодо неоприбуткування готівки покладається на директора підприємства, господарський суд зазначає, що вказаний факт не свідчить про доведеність тверджень відповідача-2 стосовно повернення ним в касу ФГ "Добробут-Агро." грошових коштів про стягнення яких позивач звернувся до суду, тоді як саме ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ФГ "Добробут-Агро.", отже обов`язок щодо їх повернення покладається саме на відповідача-2.
Суд звертає увагу, що нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що про:
- учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43 ГПК України); 
- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України); 
- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України); 
- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України); 
- достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78 ГПК України); 
- учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80 ГПК України); 
- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України). 
Згідно з ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст.13 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 3,4 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (Схожа правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. 
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц. 
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази. 
З огляду на викладене, оцінюючи надані сторонами докази, суд застосовує поряд зі ст. 79 ГПК України стандарт "баланс ймовірностей", за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце.
За результатом дослідження матеріалів справи, господарським судом встановлено наступні обставини: 
- факт отримання відповідачем-2 коштів від ФГ "Добробут-Агро.", що не заперечується відповідачем-2;
- відсутність доказів на підтвердження закупівлі сільськогосподарської продукції відповідачем-2, за наявності 2-х перерахувань (кожен на суму 22 613,50 грн.) з призначенням платежів: "#5168742703123046 ІПН 3072000250 видача коштів під звіт на закупівлю с/г продукції Без ПДВ";
- твердження відповідача-2 про повернення грошових коштів ФГ "Добробут-Агро." відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру, оригінал якої є сумнівним доказом;
- відсутність доказів на підтвердження здійснення господарської операції, що характеризується зміною структури активів (до матеріалів справи долучені докази фінансової звітності ФГ "Добробут-Агро." за 2020 рік).
Враховуючи вказане, господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості тверджень позивача в частині безпідставного набуття відповідачем-2 грошових коштів ФГ "Добробут-Агро.", оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про недоведеність тверджень відповідача-2 щодо повернення отриманих таких грошових коштів. 
При цьому суд відзначає, що загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
За приписами ч. 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. 
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Доказів наявності правових підстав для перерахування грошових коштів Фермерським господарством "Добробут-Агро." на користь ОСОБА_2 у загальному розмірі 45 227,00 грн. матеріали справи не містять.
Відтак суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 45 227,00 грн. є такими, що отримані відповідачем безпідставно. 
На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин справи, позов Фермерського господарства "Добробут-Агро." до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 45 227,00 грн. підлягає задоволенню.
Щодо клопотання позивача про залишення позову без розгляду в частині вимоги до відповідача-1, суд зазначає наступне. 
Положеннями частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина 2 вищевказаної норми процесуального права передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. 
Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами Господарського процесуального кодексу України, який не містить обмежень в його реалізації, і не містить посилань на те, що таке питання можливо вирішити під певною умовою. При цьому, суд не перевіряє підстави подання означеної заяви.
Судом враховано, що позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду в частині вимоги до відповідача-1 до початку першого судового засідання.
Заява належним чином оформлена та підписана повноважним представником позивача - ліквідатором Микитюком А.І.
Отже, клопотання представника позивача про залишення позову без розгляду є таким, що підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, позов Фермерського господарства "Добробут-Агро." до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 45 227,00 грн. підлягає залишенню без розгляду.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням того, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача-2, судові витрати позивача по сплаті судового збору слід віднести на відповідача-2.
Керуючись статтями 20, 129, п. 5 ст. 226, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Фермерського господарства "Добробут-Агро." до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 45 227,00 грн. - залишити без розгляду.
Позов Фермерського господарства "Добробут-Агро." до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 45 227,00 грн. - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Фермерського господарства "Добробут-Агро." (52352, Дніпропетровська обл., Криничанський район, с.Новомилорадівка, вул. Зелена, буд. 14, ідентифікаційний код 40702630) безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 45 227,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн.  
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили через 20 днів після підписання повного тексту і в цей же строк може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду у встановленому порядку.
Повне рішення складено - 17.04.2026.

Суддя	 	Н.М. Камша