Справа № 638/23321/25
Провадження № 2-а/638/64/26
РІШЕННЯ
Іменем України
02 березня 2026 року       м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – Щепіхіної В. В.,
за участю секретаря судового засідання – Старини С. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АВ № 00007938 від 15.09.2025 року, винесену головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаментаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головнєю Т. С. про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП.
Вимоги позову обґрунтовує тим, що головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головнею Т.С. винесено постанову серії АВ № 00007938 від 15.09.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500,00 грн. Так, згідно з вказаною постановою, 14.09.2025 о 16 год 55 хв під час руху за адресою М-03, км 81+000 Київська обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано, що транспортний засіб МАN TGX 26.480, ДНЗ НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 мав загальну масу 42 750 кг, що перевищує загальну масу транспортного засобу на 6,875% (2.75 тон), визначену п. 22.5 Правил дорожнього руху. З даною постановою ОСОБА_1 категорично не згодний, адже вона суперечить вимогам п. 22.5 Правил дорожнього руху, а також даним технічних паспортів транспортних засобів, рух яких було зафіксовано в автоматичному режимі, що вказує на те, що вона є незаконною і не обґрунтованою. У п. б п. 22.5 Правил дорожнього руху вказано, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси: трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Максимальне значення для автомобільних доріг державного значення 44 тони. Зафіксований в протоколі транспортний засіб МАN TGX 26.480, ДНЗ НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію та змісту постанови відповідача є спеціальним вантажним сідловим трьохосним тягачем, який рухався разом з трьохосним напівпричепом ВODEX ДНЗ АХ2843XF (як зазначено в технічному паспорті це є сеціалізованим напівпричепом Н/ПР-Контейнеровоз (з пристр. Самовивантаж) для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур). Таким чином, максимальне значення фактичної маси цього комбінованого транспортного засобу, який зафіксовано 14.09.2025 о 16 год 55 хв під час руху за адресою М-03, км 81+000 Київська обл. автоматичним пунктом фіксації для автомобільних доріг державного значення складає 44 тони.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 27.11.2025 року зазначену позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю ст. 160 КАС України. Позивачу надано строк для усунення недоліків.
Від позивача до суду надійшла заява, відповідно до якої останній усунув всі недоліки зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Харкова від 27.11.2025 року.
Крім того, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив змінити позовні вимоги шляхом доповнення позову вимогою щодо визнання незаконною та скасування постанови серії АВ № 00007895 від 11.09.2025 року, складеної головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаментаменту державного нагляду(контролю) за безпекою на наземному транспорті Курлаєвою Ю. С. про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 09.12.2025 року заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог (вх. № 81996 від 03.12.2025) разом з додатками до неї (крім платіжної інструкції № 8398-9391-2696-3785 від 03.12.2025 про сплату судового збору) повернуто заявнику; відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
07.01.2026 року представником відповідача, Державної служби України з безпеки на транспорті, Сороколіт І. В. надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, перевищення нормативних габаритних параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134 1:2006, IDT). Відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 10 % щодо визначення загальної маси транспортного засобу та 16 % щодо навантаження на осі. Постановою серії АВ № 00007938 від 15.09.2025 року зафіксовано фактичні параметри транспортно засобу: кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 2640 мм, 2-3: 1330 мм, 3-4: 5760 мм, 4-5: 1320 мм, 5-6: 1330 мм, навантаження на вісь 1 - 6400 кг, 2 - 5800 кг, 3 - 9300 кг, 4 - 8550 кг, 5 – 8550 кг, 6 - 8900 кг, загальна маса - 47500 кг. Так, згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АВ № 00007938 від 15.09.2025 року, встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,875% (2.75 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Отже, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси виглядає так: (47500 – 40000 – ( 10%х 47500)/ 40000)х100 = 6,875%. Особа підлягає адміністративній відповідальності при допущенні перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм починаючи з певної межі перевантаження, а саме 5%. При незначному перевищенні нормативних параметрів (до 5%) не утворюється подія адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП. Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (зі змінами на час виникнення спірних правовідносин). Проте, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на вказаний нормативний акт, в редакції, яка діяла до виникнення спірних правовідносин, без урахування внесених змін. Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі» від 23.02.2024 року № 202 внесено зміни до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» , які набрали чинності 28.02.2024. Відтак, з 28.02.2024 почали діяти зміни до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, які не передбачають обов`язкову фіксацію в метаданих та постанові державного номерного знаку причепу та визначення його типу. Враховуючи вищезазначене, позиція позивача щодо не визначення/не відображення номера та типу причепа в постанові про адміністративне правопорушення є безпідставною та необґрунтованою. Під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних (пункт 10 Порядку № 1174). Відтак, з системного аналізу положень Порядку № 1174 вбачається, що здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті може здійснюватися, зокрема шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів – комплекс технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо. Щодо твердження про застосування помилкового нормативного вагового параметру зазначила наступне: відповідно до чинної редакції Правил дорожнього руху для трьохвісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом допустимим навантаженням є 40 т. Для застосування збільшених нормативів (44 т) визначальною обставиною є саме сукупність факторів: здійснення перевезення напівпричепом (контейнеровозом) одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. При цьому, позивачем до матеріалів справи не долучено належних доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері або знімному кузові згідно з їх призначенням. Проаналізувавши позовні вимоги можна зробити висновок, що на думку позивача, для застосування збільшених вагових нормативів (42 т або 44 т в залежності від кількості осей) достатньо наявності одного критерію, передбаченого п. 22.5 ПДР, а саме: здійснення перевезення вантажу напівпричепом - контейнеровозом. При цьому, позивач не зазначає на якій підставі він не враховує інші критерії, передбачені п. 22.5 ПДР, а саме наявність контейнера або змінного кузова. Водночас, Державна служба України з безпеки на транспорті не заперечує той факт, що перевезення здійснювалось напівпричепом - контейнеровозом, тобто платформою, на яку може встановлюватись контейнер або інше обладнання. Однак, конструкція, яка міститься на платформі не відповідає вимогам ані визначенню «контейнер», а ні «змінний кузов». У Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року за № 363, наведено визначення: вантажний контейнер – одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше). Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак, номер контейнера, найменування власника контейнера, вантажність і маса тари контейнера, кг, внутрішній об`єм контейнера, куб. м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера, час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м). Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Наказу № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача. Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів. З матеріалів справи, а саме з фотознімків доданих до оскаржуваних постанов, встановлено, що вказаний у постанові сідельний тягач з напівпричепом перевозив предмет з ознаками контейнеру, до конструкції якого внесено зміни - додано тентований верх. Вказаний предмет не містив маркування, пломбування та інших характеристик, які встановлені законом. Крім того, приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору - на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору. Документи, які підтверджують перевезення вантажу автомобільним транспортом у контейнері не надані, що позбавляє можливості встановити факт дотримання позивачем вимог п. 17.2-17.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, якими забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Конвенція про безпечні контейнери містить вичерпний перелік ознак, яким має такий контейнер відповідати. На матеріалах фотофіксації відсутні фітинги та маркування, яке має бути нанесене на контейнер відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що під час проведення габаритно - вагового контролю транспортним засобом, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в універсальних або спеціалізованих контейнерах, або в спеціалізованих контейнерах-платформах, згідно з їх призначенням. Позивачем не надано доказів того, що на його транспортному засобі знаходився контейнер із відповідним маркуванням, а саме що наявна пломба контейнера, найменування власника, зазначення вантажності та маси, так само не надано договір про перевезення вантажів контейнером, який є належним доказом надання послуг з перевезення вантажу контейнеровозом. Вказані обставини вказують на відсутність належних доказів перевезення вантажів за допомогою контейнеру, з огляду на що фактична маса транспортного засобу позивача повинна була бути не більше 40 тон. Таким чином, в справі відсутні жодні докази, що під час проведення габаритно вагового контролю транспортним засобом, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в спеціалізованих контейнерах, згідно з їх призначенням.
07.01.2026 року позивачем ОСОБА_1 надано суду відповідь на відзив, відповідно до якого просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Вказав, що в примітці до ч. 1 ст. 142 КУпАП вказано, що при здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів. Між тим в порушення даної норми, в постанові розміщена лише одна фотографія транспортного засобу, а саме сідельного тягачу МАN TGX 26.480 ДНЗ НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_1 і з 2023 року перебуває в оренді ТОВ «КОЛОС» (код ЄДРПОУ: 31847939). Відповідний договір та акт приймання передачі надавався. Фотографія ж іншого транспортного засобу з державним номером, а саме: спеціалізованого напівпричепу Н/ПР- Контейнеровозу ВODEX ДНЗ АХ2843XF, який належить ТОВ «КОЛОС» і рухався в складі автопоїзду в зазначений постанові час не розміщена. Факт же наявності даного напівпричепу можна лише з`ясувати за допомогою смартфону сканувавши відповідний QR code, розміщений в постанові. На ній державний номер причепу не фіксується. Зазначене з боку представників Укртрансбезпеки, які виносили постанову, зроблено навмисно, а саме: приховати наявність та номер напівпричепу, який не належить ОСОБА_1 . Докази, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері або знімному кузові згідно за їх призначенням позивачем не надавались, бо вони не стосуються предмету спору, адже про даний транспортний засіб, а саме: спеціалізований напівпричеп Н/ПР- Контейнеровозу ВODEX ДНЗ АХ2843XF, як і про його власника ТОВ «КОЛОС» в постанові не зазначається. Більше того, навіть його фото долучене до постанови не фіксує номерний знак. Звертаєм увагу, що предметом спору у даній справі є незаконність притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , власника сідельного тягачу МАN TGX 26.480 ДНЗ НОМЕР_1 . Даний транспортний засіб згідно своїх технічних та конструктивних характеристик не міг порушити вимоги вагового контролю. Ніякого відношення до зафіксованого на фото причепу ТОВ «КОЛОС», так і грузу в ньому позивач не має.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.
Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником спеціалізованого вантажного сідлового тягача - МАN TGX 26.480, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Відповідно до додаткової угоди № 1 до Договору оренди № 230526-115-Д/К від 26.05.2023 року від 06.07.2023 року ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «КОЛОС» вирішили доповнити перелік техніки (Додаток № 1 до Договору оренди № 230526-115-Д/К від 26.05.2023 року), що передається в оренду наступними вантажними автомобілями, зокрема, спеціалізований вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марка МАN, модель TGX 26.480, номер шасі НОМЕР_3 , 2016 року випуску.
06.07.2023 року орендодавець ФОП ОСОБА_1 та орендар ТОВ «КОЛОС» підписали акт приймання-передачі орендованого майна № 2 до Договору оренди № 230526-115-Д/К від 26.05.2023 року, в якому підтвердили, що орендодавець належним чином передав, а орендар прийняв техніку, зокрема, спеціалізований вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марка МАN, модель TGX 26.480, номер шасі НОМЕР_3 , 2016 року випуску.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ТОВ «КОЛОС» є власником спеціалізованого напівпричепа н/пр-контейнеровоза для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур) – ВODEX, д.н.з. НОМЕР_5 .
15.09.2025 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаментаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головня Т. С. прийнято постанову серії АВ № 00007938 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання /перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, на підставі якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.
Згідно цієї постанови 14.09.2025 о 16 год 55 хв, за адресою М-03, км 81+000 Київська обл. зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.480, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,875% (2,75 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 КУпАП.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлено Правилами дорожнього руху (надалі ПДР).
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (надалі Правила № 30).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», до великовагових та великогабаритних транспортних засобів відносяться транспортні засоби вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.
Відповідно до пункту 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з пунктом 22.5 ПДР України, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують 40 тонн на автомобільних дорогах державного значення для двовісного автомобілю (тягача) з трьохвісним напівпричепом та трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом, а також 44 тонн на автомобільних дорогах державного значення для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. 
Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами Б та В цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.
Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.
У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення, а також вимоги підпунктів “б” та “в” абзацу першого цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціалізованого та/або спеціального призначення, які виконують функції ремонту залізничних колій (комплекси зварювальні мобільні марки КСМ-005).
З аналізу наведених норм випливає, що диспозиція пункту 22.5 ПДР України передбачає різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза.
Отже, визначальними ознаками комбінованого транспортного засобу для цілей визначення параметрів максимальної фактичної маси є: кількість вісей у тягача та напівпричепа, наявність у напівпричепа ознак контейнеровозу, перевезення одного чи більше контейнера або ж змінного кузова при дозволеній максимальній довжині 13,716 метра.
Згідно з ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що за змістом диспозиції норми ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, для визначення складу адміністративного правопорушення з`ясуванню та перевірці підлягає факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.
Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.
Так, на підтвердження порушення п. 22.5 ПДР відповідачем надано інформаційну картку габаритно-вагового контролю від 14.09.2025 року; фотографії транспортного засобу в момент вчинення правопорушення; сертифікат перевірки типу від 17.06.2020 року № 35/3/В/52/014-20; сертифікат відповідності від 12.08.2020 № 35-3-F-52-321-20; сертифікат відповідності від 12.08.2020 № 35-3-F-52-322-20; сертифікат відповідності від 12.08.2020 № 35-3-F-52-323-20; сертифікат відповідності від 12.08.2020 № 35-3-F-52-324-20; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 6042, чинне до 13.12.2025 року; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 6043, чинне до 13.12.2025 року; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 6044, чинне до 13.12.2025 року; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 6045, чинне до 13.12.2025 року.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою КМУ від 29.12.2019 № 1174 (в редакції, чинній на час винесення постанови) (далі - Порядок № 1174).
Згідно з п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-комунікаційної системи.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку. 
Положеннями пункту 12 Порядку № 1174 врегульовано, що автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу (за можливості); вимірювання габаритів транспортного засобу (за можливості); фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу; фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно комунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-комунікаційної системи. 
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (пункт 14 Порядку № 1174). 
Згідно пункту 15 Порядку № 1174 метадані повинні містити дані про: 
- засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, найменування власника засобу вимірювальної техніки, інформацію про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); 
- місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); 
- найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 
- дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, номерний знак транспортного засобу; 
- тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, зовнішні габарити транспортного засобу (за можливості), розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі (за наявності). Положення цього абзацу не поширюються на випадки фіксації в автоматичному режимі адміністративних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; 
- фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака;
- відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
Під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних (пункт 10 Порядку № 1174).
Відтак, з системного аналізу положень Порядку № 1174 вбачається, що здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті може здійснюватися, зокрема шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів – комплексу технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо. 
У подальшому така інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які містять інформацію про засоби вимірювальної техніки, місце фіксації, найменування автомобільної дороги, дату і час фіксації здійснення вимірювання тощо, фотографії транспортного засобу, відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт. 
Суд звертає увагу, що приписами п. 12 Порядку № 1174 в редакції, чинній до внесення 23.02.2024 Постановою КМУ № 202 змін, була передбачена можливість фіксації та розпізнавання державного номерного знаку транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристороїв. Проте, після внесення змін, які набрали чинності 28.02.2024 року зазначеною постановою, вказані положення щодо фіксації в метаданих та постанові державного номерного знаку причепу та визначення його типу були виключені.
Таким чином, доводи позивача щодо не визначення/не відображення номера та типу причепа в постанові про адміністративне правопорушення є безпідставними та спростовуються вищенаведеним. 

Інформаціно-телекомунікаціна система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства. 
Відповідно до п. 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли.
Судом встановлено, що факт належної фіксації руху транспортного засобу позивача через автоматичний пункт з перевищенням встановлених законодавством габаритно вагових норм, а також справності технічного засобу WIM 3,3, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, підтверджується: сертифікатом перевірки типу UA.TR.001 76-20; сертифікатом відповідності UA.TR.001 35 323-20; свідоцтвами про повірку № 6042, № 6043, № 6044, чинні до 13.12.2025 року.
Так, у спірній постанові зазначено, що ОСОБА_1 , як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу МАN TGX 26.480, ДНЗ НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України, а саме загальної маси транспортного засобу на 6,875% (2.75 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.
Позивач вказував, що транспортний засіб МАN TGX 26.480, ДНЗ НОМЕР_1 , є спеціальним вантажним сідловим трьохосним тягачем, який рухався разом з трьохосним напівпричепом BODEX, ДНЗ АХ2843XF (як зазначено в технічному паспорті є спеціалізованим напівпричепом н/пр – контейнеровоз (з пристр. Самовивантаж) для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур), що свідчить про поширення на його ТЗ габаритно-вагових норм 44 тони відповідно до пункту 22.5 ПДР України.
Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає, що виокремлення в пункті 22.5 ПДР України законодавцем такого виду перевезень, як перевезення контейнеровозом, та встановлення іншого (вищого) вагового обмеження, може бути застосовано до спірних правовідносин лише у випадку здійснення перевезення вантажу контейнеровозом з використанням, зокрема, одного або декілька контейнерів та дотриманням допустимо-встановленої максимальної довжини транспортного засобу - 13,716 метра.
Так, у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 року за № 363 (в редакції, чинній на час винесення постанови) (далі - Правила № 363), наведено визначення:
вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).
Відповідно до п. п. 17.1 - 17.5 Правил № 363 універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі. В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян. 
Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. 
Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг. 
Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.
Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.
Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.
Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).
Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Правил № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача. 
Відповідно до вимог законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.
Разом з тим, з наявних в матеріалах справи фотознімків не вбачається, що сідловий тягач з напівпричепом - контейнеровоз перевозив контейнер. Так, з матеріалів фотофіксації адміністративного правопорушення також чітко вбачається відсутність на транспортному засобі відповідного маркування універсального контейнера – відсутні позначення розпізнавального знака; номера контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Більше того, з вказаних матеріалів справи вбачається, що зазначений у постанові сідловий тягач з напівпричепом перевозив контейнер, до конструкції якого внесено зміни – додано тентований верх.
Позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що в момент фіксації адміністративного правопорушення транспортним засобом позивача напівпричепом-контейнеровозом здійснювалося перевезення саме контейнера, з огляду на що позивачем не доведено наявності підстав для застосування у даному випадку для даного транспортного засобу збільшених вагових параметрів загальної маси, а тому застосуванню підлягають нормативні вагові параметри для трьохвісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом - максимальна фактична маса 40 т.
Отже, максимально допустиме навантаження для вказаного транспортного засобу відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху є 40 т. Таким чином, позивачем не спростована відсутність дотримання вимог п. 22.5 ПДР в частині перевезення вантажу контейнеровозом з використанням контейнера, який відповідає вимогам Правил № 363.
Посилання позивача на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ВODEX, д.н.з. НОМЕР_5 ., як доказ перевезення контейнеровозом контейнеру, суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів перевезення контейнеровозом саме контейнеру.
При цьому, суд зауважує, що вагові параметри до контейнеровозів можуть бути застосовані лише за наявності двох умов, а саме максимальної довжини транспортного засобу та перевезення контейнеру.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що вищевказане перевезення в контексті спірних правовідносин не можна кваліфікувати, як контейнерне перевезення, що у свою чергу виключає можливість перевезення вантажу вагою до 44 т.
Натомість, факт порушення позивачем вимог п. 22.5 ПДР України підтверджується інформаційною карткою габаритно-вагового контролю, згідно з якою показник зважування «weight-full» (фактична маса) складає 47500 тон, що свідчить про недотримання позивачем вимог, встановлених п. 22.5 ПДР, зокрема щодо допустимої фактичної ваги - 40 тон.
При цьому, формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами закріплена в Додатку 1 до Інструкції № 512, відповідно до якої: % перевищення = ((Х факт - Х норм - похибка пристрою) / Х норм) х 100 %. Х факт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Х норм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР. Похибка пристрою - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Х факт (під час розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).
Постановою серії АВ № 00007938 від 15.09.2025 зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу: кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 2640 мм, 2-3: 1330 мм, 3-4: 5760 мм, 4-5: 1320 мм, 5-6: 1330 мм, навантаження на вісь 1 - 6400 кг, 2 - 5800 кг, 3 - 9300 кг, 4 - 8550 кг, 5 - 8550 кг, 6 - 8900 кг, загальна маса - 47500 кг. 
Згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АВ № 00007938 від 15.09.2025 перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,875% (2,75 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.
Отже, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси виглядає так: (47500 – 40000 – (10% х 47500)/ 40000) х 100 = 6,875%.
Зазначені показники зроблені з урахуванням похибки пристрою та відповідають тим, що містить оскаржувана постанова.
Отже, подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у спірній постанові.
В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що сідельний тягач МАN TGX 26.480 ДНЗ НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить йому ( ОСОБА_1 ) з 2023 року перебуває в оренді ТОВ «КОЛОС» (код ЄДРПОУ: 31847939). Спеціалізований напівпричеп Н/ПР- Контейнеровозу ВODEX ДНЗ НОМЕР_5 , який належить ТОВ «КОЛОС» і рухався в складі автопоїзду з вантажем в зазначений постанові час, теж не є власністю позивача і в його володінні не перебуває. 
Крім цього, позивач стверджує, що згідно визначених термінів ПДР та ч. 1 ст. 142 КУпАП відповідальність за порушення вагового контролю несе власник транспортного засобу, який його порушив. Адже закон не визначає, що за перевищення норм вагового контролю при руху транспортних засобів у складі автопоїзду відповідальність несе виключно власник механічного транспортного засобу.
Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає наступне.
Конституційний Суд України визнав конституційними окремі положення КУпАП, зокрема, ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що визначають відповідальну особу за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі.
Так, відповідно до п. 6 Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року, справа № 3-119/2023(223/23, 277/23, 250/24) визначено, що унормування суспільних відносин у сфері безпеки на автомобільному транспорті спрямоване на захист прав усіх учасників дорожнього руху. Особливість нормативного регулювання сфери безпеки на автомобільному транспорті полягає в наділенні учасників дорожнього руху правами та обов`язками, реалізація й виконання яких покликана індивідуалізувати юридичну відповідальність.
Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 зі змінами, установлено, що «власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»; «власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб» (пункт 2.2).
Конституційний Суд України враховує й те, що у випадку передання транспортного засобу іншій особі власник транспортного засобу має право внести відомості про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр) для автоматизованого обліку. Процедура внесення відомостей про належного користувача визначена Порядком внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Реєстру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2022 року № 1145 зі змінами (далі - Порядок № 1145). Відповідно до пункту 5 Порядку № 1145 відомості щодо належного користувача до Реєстру вносять через територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України, електронний кабінет водія, портал Дія. Пунктом 6 Порядку № 1145 визначено, що «за внесення до Реєстру відомостей про належного користувача плата не справляється».
Із наведеного випливає, що наявний обсяг правомочностей у сфері безпеки на автомобільному транспорті дає можливість власникам транспортних засобів вчиняти активні дії щодо відображення актуальних відомостей про фактичного користувача транспортного засобу, який безпосередньо нестиме відповідальність за адміністративні правопорушення, у спосіб, що визначений чинним законодавством.
Конституційний Суд України зауважує, що наразі створено належні правові можливості для власників транспортних засобів вносити інформацію про фактичних водіїв до Реєстру. Бездіяльність власників транспортних засобів щодо невнесення актуальних відомостей про належних користувачів або ж ігнорування потреби в актуалізації даних щодо належних користувачів не повинні залишатись без належного реагування з боку уповноважених органів державної влади.
Проте, позивач не надав доказів внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу MAN до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі – Реєстр) для автоматизованого обліку. 
Таким чином, доводи позивача про те, що він не є відповідальною особою, суд вважає необгрунтованими, а тому суд їх не бере до уваги.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що спірна постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви із наведених вище підстав та мотивів суду необхідно відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги положення ст. 139 КАС України, та з огляду на те, що позов до задоволення не підлягає, відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.
На підставі викладеного і керуючись ст. 5, 6, 9, 11, 19, 20, 70, 77, 78, 122, 139, 205, 241-246, 250, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Щепіхіна В. В.