ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/11982/25 пров. № А/857/42526/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Матковської З.М.
суддів- Гуляка В.В., Кухтея Р.В.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі № 380/11982/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу про звільнення (головуючий суддя першої інстанції Чаплик І.Д., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту рішення 18 вересня 2025 року ),-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі – відповідач ), в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.05.2025 № 379 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 на підставі п.10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області змінити формулювання причини звільнення капітана поліції ОСОБА_1 шляхом внесення змін до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.05.2025 № 379 о/с в частині його звільнення за п.10 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у разі набрання законної сили рішенням суду) та вважати звільненим з 29.05.2025 капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за станом здоров`я (через хворобу).
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області. Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.05.2025 № 379 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Позивач не погоджується із вказаними мотивами прийняття наказу про звільнення його зі служби в поліції, оскільки він був за наслідками проведеного медичного огляду визнаний непридатним до служби в поліції, а відтак мав бути звільнений зі служби саме з цієї підстави. Вказане зумовило звернення позивача до суду із цим позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі № 380/11982/25 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що 12 травня 2025 року позивач у справі звернувся до управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Львівській області із Рапортом, у якому просив скерувати його для проходження військово- лікарської комісії з подальшим звільненням зі служби в Національній поліції України. На підставі вказаного рапорту Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було видано позивачу направлення на медичний огляд від 13.05.2025 №517 з метою встановлення придатності подальшої служби на посаді. Відповідно до Свідоцтва про хворобу №252 від 29 травня 2025 року був визнаний таким, що непридатний до служби в органах національної поліції. Відповідно до п.12 Свідоцтва про хворобу №252 від 29 травня 2025 року Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.
Положеннями п.6 ч.2 ст. 66 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що не може бути поліцейським особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Положеннями п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції
Апелянт зазначає, що відповідно до п.22 Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, що затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 03 квітня 2017 року № 285 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня 2024 року № 331) Свідоцтво про хворобу з рішенням М(ВЛ)К про непридатність поліцейського до служби реалізується невідкладно.
Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на наявний в матеріалах справи Лист Державної установи ДУ «ТМО МВС України від 30.06.2025 року № 33/34-1056 у відповідності до якого Капітан поліції ОСОБА_1 проходив медичний огляд медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи» Територіальне медичне об`єднання внутрішніх справ України по Львівській області» (- далі М(ВЛ)К ДУ ТМО) відповідно до Направлення на медичний огляд для проведення М(ВЛ)К , виданого т.в.о. начальника УКЗ ГУНП у Львівській області № 517 від 13.05.2025 року та, згідно Свідоцтва про хворобу від 29 травня 2025 року визнаний непридатним до служби в поліції, про що підрозділ кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області був одразу проінформований в електронному форматі.
Суд першої інстанції відповідний доказ у справі проігнорував та жодної оцінки йому не надав.
Твердження відповідача, яке суд першої інстанції взяв до уваги, що електронне повідомлення від Державної установи «ТМО МВС України по Львівській області» про те, що позивач був визнаний непридатним до служби в поліції, надійшло до відповідача 29 травня 2025 року лише о 16:19, тобто в кінці робочого дня - не підтверджується матеріалами справи.
Відповідач у справі, котрий в силу вимог КАС України зобов`язаний довести правомірність звільнення позивача не долучає до матеріалів справи електронного листа Державної установи «ТМО МВС України по Львівській області», а долучене Відповідачем свідоцтво про хворобу № 252 від 29 травня 2025 року не містить відмітки про дату його отримання
Відповідач діяв всупереч нормам та з перевищенням повноважень, які передбачені чинним законодавством, що призвело до порушення прав позивача, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Позивач, ОСОБА_1 , проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області.
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2024 у справі №442/2652/18 ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України та обрано йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України, звільнено від кримінального покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.03.2025 вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, залишено без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого – без задоволення.
Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.05.2025 №379 о/с «Про особовий склад» капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Дрогобицького районного відділу поліції ГУНП, з 29 травня 2025 року звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави).
Вважаючи, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв всупереч законодавчим нормам, а тому наказ ГУ НП у Львівській області від 29.05.2025 № 379 о/с підлягає скасуванню в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 на підставі п.10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», позивач звернувся до суду із цим позовом.
Судом також встановлено, що 12.05.2025 позивач звернувся до відповідача із рапортом, у якому просив надати йому направлення для проходження військово-лікарської комісії з подальшим звільненням з Національної поліції України.
На підставі вказаного рапорту Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було видано позивачу направлення на медичний огляд від 13.05.2025 №517.
Згідно із свідоцтвом про хворобу від 29.05.2025 №252, виданим Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» ОСОБА_1 , на підставі статті 82в, 38б; 39в графи І Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затвердженого наказом МВС України від 03 квітня 2017 року №285 (зі змінами) визнаний непридатним до служби в поліції.
Згідно з листом-відповіддю Головного управління Національної поліції у Львівській області від 09.06.2025 №185260-2025, 29 травня 2025 року о 16:19 з Державної установи «ТМО МВС України по Львівській області» на електронну адресу управління кадрового забезпечення ГУНП надійшло текстове повідомлення про те, що капітан поліції ОСОБА_1 , непридатний до служби в поліції на підставі свідоцтва про хворобу від 29.05.2025 №252, однак на дату надання відповіді, до ГУНП у Львівській області з Державної установи «ТМО МВС України по Львівській області» оригінал свідоцтва про хворобу на ОСОБА_1 не надходив.
Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до суду.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що оскарження позивачем вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2024 у справі № 442/2652/18 та ухвали Львівського апеляційного суду від 03.03.2025 в касаційному порядку не зупиняло набрання законної сили рішеннями судів першої та апеляційної інстанції за змістом спірних правовідносин. На вказане також вказують норми пункту 1 частини першої статті 425 КПК України, згідно з яким касаційну скаргу мають право подати: засуджений, його законний представник чи захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого та частини другої статті 43 КПК України, згідно з якою засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно з статтею 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Підстави для звільнення поліцейського зі служби в поліції визначені у статті 77 Закону №580-VIII.
Зокрема, відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, а відповідно до пункту 10 цієї ж статті – у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.
Окрім цього відповідно до статті 22 Закону №580-VIII, керівник поліції, як посадова особа органу державної влади, повинен приймати рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, встановлені законодавством, таке рішення повинно бути обґрунтованим, тобто з урахуванням всіх обставин (доказів), що мають значення для прийняття рішення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Як уже зазначалось вище та встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про хворобу №252 від 29 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 був визнаний таким, що непридатний до служби в органах національної поліції.
Відповідно до п.12 Свідоцтва про хворобу №252 від 29 травня 2025 року Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.
У матеріалах справи ( а.с. 38) також наявний лист Державної установи ДУ «ТМО МВС України від 30.06.2025 року № 33/34-1056, відповідно до якого капітан поліції ОСОБА_1 проходив медичний огляд медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи» Територіальне медичне об`єднання внутрішніх справ України по Львівській області» (далі М(ВЛ)К ДУ ТМО) відповідно до Направлення на медичний огляд для проведення М(ВЛ)К , виданого т.в.о. начальника УКЗ ГУНП у Львівській області № 517 від 13.05.2025 року (копія додається) та, згідно Свідоцтва про хворобу від 29 травня 2025 року визнаний непридатним до служби в поліції, про що підрозділ кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області був одразу проінформований в електронному форматі.
Положеннями п.6 ч.2 ст. 66 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що не може бути поліцейським особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Положеннями п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції
Крім цього, відповідно до п.22 Положення про діяльність медичної (військово- лікарської) комісії МВС, що затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 03 квітня 2017 року № 285 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня 2024 року № 331) Свідоцтво про хворобу з рішенням М(ВЛ)К про непридатність поліцейського до служби реалізується невідкладно.
Отже, підставою для звільнення поліцейського зі служби на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону №580-VIII можливе за наявності відповідного висновку медичної комісії про непридатність особи до служби в поліції, оформленого у вигляді, у тому числі, Свідоцтва про хворобу. При цьому, Свідоцтво про хворобу з рішенням М(ВЛ)К про непридатність поліцейського до служби реалізується невідкладно.
Судом також встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2024 у справі №442/2652/18 ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України та обрано йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, звільнено від кримінального покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 369-2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.03.2025 вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, залишено без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого – без задоволення.
Відповідач звільнив позивача відповідно до пункту 10 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, а саме поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.
Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 14.04.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 , на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 березня 2025 року стосовно нього.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду касаційну скаргу (з доповненнями) засудженого ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 березня 2025 року стосовно ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Отже, фактично стосовно позивача на час розгляду справи апеляційним судом і на час прийняття рішення про звільнення позивача із служби на підставі п.10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» відсутнє рішення, яке набрало законної сили про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.
Таким чином, на даний час відсутня обставина, яка слугувала підставою звільнення ОСОБА_1 .
Водночас, як уже зазначалось вище, згідно із свідоцтвом про хворобу від 29.05.2025 №252, виданим Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» ОСОБА_1 , на підставі статті 82в, 38б; 39в графи І Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затвердженого наказом МВС України від 03 квітня 2017 року №285 (зі змінами) визнаний непридатним до служби в поліції, тобто щодо позивача наявні обставини, що перешкоджають подальшому проходженню служби в поліції.
Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.
Таким чином, оскільки згідно із свідоцтвом про хворобу від 29.05.2025 №252, виданим Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» ОСОБА_1 , на підставі статті 82в, 38б; 39в графи І Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затвердженого наказом МВС України від 03 квітня 2017 року №285 (зі змінами) визнаний непридатним до служби в поліції, а підстава визначена п.10 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (набрання законної сили рішенням суду про притягнення до кримінальної відповідальності ) - відсутня, то ОСОБА_1 підлягає звільненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за станом здоров`я (через хворобу).
Апеляційний суд також зауважує, що не може бути скасоване правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.
Також колегія суддів апеляційного суд зауважує, що оскільки позивач звільнений зі служби в поліції, відповідно він у трудових відносинах з відповідачем не перебуває, що позбавляє його можливості звертатись із будь – якими рапортами щодо проходження служби в поліції, зокрема щодо звільнення.
Крім цього, обов`язок невідкладної реалізації Свідоцтва про хворобу від 29.05.2025 №252, виданим Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» про непридатність позивача до служби, визначений п.22 Положення про діяльність медичної (військово- лікарської) комісії МВС, що затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 03 квітня 2017 року № 285 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня 2024 року № 331). 
До того ж, в адміністративному судочинстві діє презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень, згідно з якою на останнього покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
В розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень.
Як уже встановлено судом вище, позивач не може бути звільнений на підставі, якої на даний час не існує, тому належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області змінити формулювання причини звільнення капітана поліції ОСОБА_1 шляхом внесення змін до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.05.2025 № 379 о/с в частині його звільнення за п.10 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у разі набрання законної сили рішенням суду) та вважати звільненим з 29.05.2025 капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за станом здоров`я (через хворобу).
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі № 380/11982/25 скасувати, та прийняти нову постанову якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.05.2025 № 379 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 на підставі п.10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області змінити формулювання причини звільнення капітана поліції ОСОБА_1 шляхом внесення змін до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.05.2025 № 379 о/с в частині його звільнення за п.10 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у разі набрання законної сили рішенням суду) та вважати звільненим з 29.05.2025 капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за станом здоров`я (через хворобу).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Р. В. Кухтей