Справа № 756/2574/26
Номер провадження № 1-кп/756/1227/26

УКРАЇНА

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року місто Київ

20 березня 2026 року Оболонський районний суд м. Києва у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали стосовно
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого
- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2022 за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 36, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців; вироком Київського апеляційного суду від 23.11.2022 засуджено за ч. 1 ст. 360, ч.2 ст. 360, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, ст. 70 ч. 4 КК України з урахуванням вироку від 06.12.2021 до 6 років позбавлення волі; 06.02.2026 звільнений з ДУ «Райківська ВК (N?73)» на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2026 умовно-достроково на 2 роки 22 дні, згідно ст.81 КК України,
за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

23 лютого 2026 року до Оболонського районного суду м. Києва відповідно до вимог статей 291, 302 КПК України, надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 з клопотанням прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про його розгляд у спрощеному провадженні.
Вивчивши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали, судом встановлено, що клопотання прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні відповідає вимогам ст. 302 КПК України.
Зокрема, ОСОБА_2 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Прокурор впевнилась у добровільності згоди обвинуваченого на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні прокурором додані:
1) письмова заява обвинуваченого ОСОБА_2 , складена в присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;
2) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_2 своєї винуватості. 

З огляду на викладене судом встановлено наступне.

16.02.2026 14 год. 00 хв., ОСОБА_2 , з метою власного вживання без мети збуту, незаконно придбав кристалоподібну речовину світлого кольору, яку зберігав у куртці.
Того ж дня, 16.02.2026 15 год. 50 хв, перебуваючи неподалік будинку № 10-А, по вулиці Приозерній у місті Києві, ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції, які виявили у нього вказану кристалоподібну речовину світлого кольору.
Під час досудового розслідування встановлено, що вилучена в ОСОБА_2 кристалоподібна речовина світлого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVP. Загальна маса - РVP - становить 0,568 г. 
Таким чином, ОСОБА_2 своїми умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.
Суд уважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. 
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

З урахуванням викладених обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, наявності обставини, що пом`якшують та відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, який свою вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, однак раніше неодноразово був засудженим, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Однак слід урахувати, що, як вже було наведено, ОСОБА_2 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2022 за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 36, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців; вироком Київського апеляційного суду від 23.11.2022 засуджено за ч. 1 ст. 360, ч.2 ст. 360, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, ст. 70 ч. 4 КК України з урахуванням вироку від 06.12.2021 до 6 років позбавлення волі; 06.02.2026 звільнений з ДУ «Райківська ВК (N?73)» на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2026 умовно-достроково на 2 роки 22 дні, згідно ст.81 КК України.
А отже, оскільки ОСОБА_2 вчинив нове кримінальне правопорушення під час умовно-дострокового звільнення, у період невідбутої частини покарання, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, слід приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком. 
Відповідно до ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, від відбування якого ОСОБА_2 був умовно-достроково звільнений за вироком, остаточно визначеним вироком Київського апеляційного суду від 23.11.2022, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців 22 дні.
Призначення ОСОБА_2 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Ураховуючи вказані обставини, підстави для призначення ОСОБА_2 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України - відсутні.
Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого. У зв`язку із чим строк покарання ОСОБА_2 слід рахувати з моменту його затримання.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.
Питання процесуальних витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 КПК України.
Керуючись статтями 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 381, 382, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутого покарання, за вироком Київського апеляційного суду від 23.11.2022, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців 22 ( двадцять два) дні.
Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили - не обирати, а строк покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_2 рахувати з моменту його затримання.

Процесуальні витрати: за проведення експертизи № СЕ-19/111-26/7694-НЗПРАП від 17.02.2026 у сумі 3565 грн 60 коп. стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.

Речові докази: психотропна речовина, обіг якої заборонено -PVP, масою в речовині 0,568 г, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання його копії.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя            ОСОБА_1