Справа № 536/90/26
Провадження № 2/536/612/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.
за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись, що 02.08.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 148694 на суму 20 000 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. 06.02.2025 між ТОВ «ФК «Кредіпюс» та ТОВ ««Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 06022025 за умовами якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
Станом на дату подання позовної заяви, заборгованість відповідачкою за договором не погашена, у зв`язку з чим у неї обліковується прострочена заборгованість, яка становить 15 261 грн 57 коп, з яких: 14 056 грн 86 коп заборгованість за тілом кредиту, 4 грн 71 коп - заборгованість за відсотками, 1 000 грн заборгованість по комісії, 200 грн заборгованість за штрафними санкціями.
Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 148694 від 02.08.2024 в сумі 15 061 грн 57 коп та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн.
Ухвалою судді від 06 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Рудницька А.В. вказує, що відповідач позов не визнає, вона не має жодних правовідносин з ТОВ «Юніт Капітал» та їй не було повідомлено про факт відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Кредіплюс», вона не отримувала кредитні кошти в сумі 20 000 грн, тому обов`язок з їх повернення в неї відсутній. Крім цього просила зменшити витраит на правничу допомогу з огляду на їх непропорційність щодо суми позову.
У відповіді на відзив представник позивача не погоджується із запереченнями відповідачки, вважає доведеним факт погодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору та отримання кредитних коштів, вважає, що не є підставою для звільнення боржника від виконання кредитного договору те, що він не був повідомлений про відступлення права грошової вимоги та співмірність витрат на правничу допомогу зі складністю справи.
Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правилами ч. 1ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Як це унормовано вимогами ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Правилами ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, як це визначено положеннями ст. 516 ЦК України.
Правилами ст. 517 ЦК України закріплено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.
Установлено, що 02.08.2024 ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" та відповідачка ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 148694 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор b8cad2a7.
Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становить 20 000 грн строк на 273 дні, тобто до 02.05.2025, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 16 998 грн 60 коп для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 139390 від 06.05.2024 укладеним з кредитодавцем, у розмірі 1 грн 40 коп на рахунок позичальника № НОМЕР_1 у національній валюті, у розмірі 3 000 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п. 2.5 індивідуальної частини договору.
Процентна ставка за користування кредитними коштами становить 0,10 % річних, є фіксованою. Комісія за надання кредиту складає 3 000 грн, що нараховується та сплачується одноразово в день укладення кредитного договору за ставкою 15% від загальної суми кредиту за рахунок кредиту. 
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачці 02.08.2024 у сумі 1 грн 40 коп та належність банківської картки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 підтверджується повідомленням АТ «Універсал Банк» від 16.02.2026, наданим на запит суду.
06.02.2025 між ТОВ ''Фінансова компанія "Кредіплюс" та ТОВ ''ЮНІТ КАПІТАЛ'' було укладено договір факторингу № 06022025, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки на суму 15 261 грн 57 коп, з яких: 14 056 грн 86 коп заборгованість за тілом кредиту, 4 грн 71 коп - заборгованість за відсотками, 1 000 грн заборгованість по комісії, 200 грн заборгованість за штрафними санкціями (пенею), що підтверджується Витягом з Додатку № 1 до цього договору факторингу від 06.03.2025.
Відповідно до картки обліку виконання договору 148694, складеної первісним кредитором станом на 02.05.2025 та виписки з особового рахунку за кредитним договором, виготовленої позивачем станом на 01.11.2025, заборгованість ОСОБА_1 відповідає вищевказаній.
З наведених документів вбачається, що з моменту отримання права вимоги до боржника позивач подальших нарахувань за кредитним договором не здійснював.

Отже, стороною позивача доведено факт погодження між первісним кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" та відповідачкою ОСОБА_1 всіх суттєвих умов кредитного договору № 148694 та належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Таким чином, виходячи з принципу правомірності даного правочину, який не визнано судом недійсним, у позичальниці ОСОБА_1 виникло зобов`язання з повернення одержаного кредиту.
Ураховуючи надані суду докази укладення договору факторингу, позивачем доведено право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором.
Аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд доходить висновку, що оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку ні первісному кредитору, ні позивачу повністю не повернуті, що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним первісним кредитором (подальші нарахування позивачем не здійснювалися), позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як убачається з матеріалів справи, станом на момент звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідачки складає 15 261 грн 57 коп, з яких: 14 056 грн 86 коп заборгованість за тілом кредиту, 4 грн 71 коп - заборгованість за відсотками, 1 000 грн заборгованість по комісії, 200 грн заборгованість за штрафними санкціями (пенею), з яких позивач прохає стягнути із відповідачки на свою користь заборгованість в сумі 15 061 грн 57 коп без заборгованості за штрафними санкціями (пенею) в сумі 200 грн.
Вказана сума заборгованості відповідачкою не спростована.
З огляду на встановлені обставини, суд вважає доведеним факт існування між сторонами по справі договірних зобов`язань та невиконання обов`язку відповідачкою з повернення кредитних коштів.
Доказів на спростування вказаних обставин відповідачкою не надано і судом не встановлено.
Отже, позов законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд його задовольняє. 
Оскільки позов задоволено, в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп, що підтверджено документально. 
Щодо стягнення судових витрат за надання правничої допомоги, суд вказує на таке.
Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, Адвокатське бюро «Соломко та партнери» надавало правничу допомогу позивачу ТОВ «Юніт Капітал», вартість послуг, становить 7 000 грн, а саме: складання позовної заяви про стягнення боргу 2 години вартістю 5 000 грн, вивчення матеріалів справи 2 години вартістю 1 000 грн, підготовка адвокатського запиту 1 година вартістю 500 грн та підготовка і подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 година вартістю 500 грн.
Суд, при вирішенні питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу враховує клопотання представника відповідачки про зменшення таких витрат та виходить із критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, а саме, що вивчення матеріалів справи, направлення запитів не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді, а за своєю суттю є складовою підготовки та подання позовної заяви, тому ці дії (витрати) не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом, що справа є малозначною, вже існує напрацьована практика з такої категорії справ, тому для професійного адвоката така справа не становить надмірної складності та не потребує розробок стратегій, отже визначена сума виконаних адвокатським об`єднанням робіт, яку просить стягнути позивач з відповідача є завищеною та підлягає зменшенню до 3 000 грн. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями ст.141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, на підставі ст. 525, 526 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд.34, офіс 333, код ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором № 148694 від 02.08.2024 року в сумі 15 061 (п`ятнадцять тисяч шістдесят одна) грн 57 коп, а саме: тіло кредиту в сумі 14 056 (чотирнадцять тисяч п`ятдесят шість) грн 86 коп, відсотки в сумі 4 (чотири) грн 71 коп, комісія 1 000 (одна тисяча) грн, судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) грн.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його отримання до Полтавського апеляційного суду. 

Суддя	С. М. Клименко