Справа № 420/2443/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, м. Суми, 40009) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, – 

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ), у якому просить суд: - визнати протиправною бездіяльність та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №155950025591 від 12.01.2026; - зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06.09.1980 по 26.10.2000, та призначити пенсію за віком, починаючи з дня звернення – 05.01.2026.
Представник позивача зазначив, що позивач 05.01.2026 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням ГУ ПФУ №155950025591 від 12.01.2026 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки не врахований стаж з 06.09.1980 по 26.10.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.09.1980 внаслідок відсутності інформації про перейменування підприємства, а дані в Реєстрі застрахованих осіб – відсутні.
Представник позивача вважає необґрунтованими такі підстави не зарахування періодів роботи, оскільки трудова книжка містить усі необхідні записи, що підтверджують факт зайнятості на відповідних роботах. Представник зауважив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки, а також документації підприємства, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника На найманого працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. 
Також представник позивача вказав, що відсутність індивідуальних відомостей у Реєстрі застрахованих осіб не може бути підставою для неврахування періодів роботи, які мали місце до 2004 року, оскільки на той час така система ще не функціонувала, а роботодавці не були зобов`язані подавати такі дані в обов`язковому порядку. 
На думку представника позивача відповідач не здійснив всі передбачені законодавством заходи щодо перевірки заяви та наданих позивачем документів та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.
Згідно ст.101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Таким чином, орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. 
Також ч.3 ст. 44 Закону №1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Тобто витребування та перевірка додаткових документів або відомостей є правом пенсійного органу. Неможливість або небажання пенсійного органу скористатися правом на перевірку запису у трудовій книжці не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії.
При цьому, такі перевірки не є плановими, а тому можуть проводитись Пенсійним фондом в будь-який час. Пенсійний фонд проводить зустрічну перевірку на підставі первинних бухгалтерських документів, за результатами якої складається відповідний акт перевірки. 
Представник позивача вказує, що виходячи з викладеного, управління, наділене повноваженнями щодо перевірки набутого позивачем стажу. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження набутого стажу, проведення фактичних перевірок тощо.
Представник стверджує, що перевірка достовірності виданих документів покладається саме на пенсійний орган, а необґрунтовані сумніви останнього, самі по собі не можуть бути підставою для не врахування набутого трудового стажу для призначення позивачу пенсії. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 року у справі №291/99/17.
Водночас, управлінням не надано підтвердження того, що пенсійний орган звертався до підприємств, або архівних чи державних установ для підтвердження відомостей про стаж за спірний період роботи, а саме підстав перейменування підприємства. Разом з тим, в відкритому доступі мережі Інтернет містяться відомості щодо історії діяльності підприємства, у тому числі інформація про його перейменування, Таким чином, органи ПФУ мають реальну можливість та належні засоби самостійної перевірки інформації щодо відповідного підприємства. 
На думку представника позивача витребування та перевірка додаткових документів або відомостей є правом пенсійного органу. Неможливість або небажання пенсійного органу скористатися правом на перевірку запису у трудовій книжці не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Ухвалою суду від 04.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в електронній формі.
Ухвала суду від 04.02.2026 року доставлена до електронного кабінету відповідача 06.02.2026. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позов, інших заяв та клопотань від нього не надходило (згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду вхідної кореспонденції по справі не зареєстровано). 
Справа розглянута у письмовому провадженні. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .
05.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Сумській області.
За результатами розгляду заяви та поданих документів відповідачем прийнято рішення №155950025591 від 12.01.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Необхідний страховий стаж становить 32 роки, страховий стаж заявника 13 років 7 місяців 22 дні. 
В рішенні ГУ ПФУ зазначено, що відповідно наданих документів до страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки від 06.09.1980 року НОМЕР_1 з 06.09.1980 року по 26.10.2000 року, оскільки відсутня інформація про перейменування підприємства, дані в реєстрі застрахованих осіб - відсутні. 
Також у якості додаткового коментаря в рішенні вказано, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону україни№1058 відсутнє, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. За умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто. У разі незгоди з рішенням має право на оскарження в судовому порядку. 
Позивач, вважаючи рішення ГУ ПФУ №155950025591 від 12.01.2026 протиправним та таким що підлягає скасуванню, а також вважаючи, що йому мають бути зарахованими до страхового стажу спірні періоди роботи та він має право на пенсію за віком - звернувся до суду з цим позовом.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Приписами ст. 24 Закону №1058 встановлено, зокрема, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частинами 1 та 3 ст.44 Закону встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ №155950025591 від 12.01.2026 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Необхідний страховий стаж становить 32 роки, страховий стаж заявника 13 років 7 місяців 22 дні. Не зарахований до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки від 06.09.1980 року НОМЕР_1 з 06.09.1980 року по 26.10.2000 року, оскільки відсутня інформація про перейменування підприємства, дані в реєстрі застрахованих осіб - відсутні. 
Суд вважає обґрунтованим твердження представника позивача, що є неспроможним посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні пенсії за віком на відсутність відомостей в реєстрі застрахованих осіб, оскільки спірним є страховий стаж з 06.09.1980 року по 26.10.2000 року, тобто до 2004 року, до початку функціонування реєстру застрахованих осіб.
Іншою підставою в оскаржуваному рішенні вказано, що до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки від 06.09.1980 року НОМЕР_1 з 06.09.1980 року по 26.10.2000 року не зараховується, оскільки відсутня інформація про перейменування підприємства.
Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) в редакції від 28.09.2022 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Також за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).
Заповнення трудової книжки регламентовано відповідною Інструкцією. 
Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
На період внесення записів до трудової книжки позивача в рамках спірних періодів трудової діяльності діяла Інструкція по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі Інструкція №162), яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.
У п.1.1 Інструкції №162 також вказано, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.1 Інструкції №162 встановлено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.
Відповідно п.2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Записи роблять акуратно, використовуючи чорнильну або кулькову ручку, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (абз.3 п.2.3 Інструкції №162).
Згідно з абз.1 п.4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
В оскаржуваному рішенні відповідачем звернуто увагу на неточності записів з посиланням на відсутність відомостей в трудовій книжці про перейменування підприємства.
Представник позивача вказує, що вказані відомості є в загальному доступі. 
Дійсно таки відомості є в загальному доступі, зокрема, що ВАТ "ХК «Краян» - холдингова машинобудівельна компанія України основана на базі «Одеського заводу важкого кранобудування ім. Січневого повстання» в Одесі. Завод був приватизований після проголошення незалежності України у 1991 році та перетворений в холдингову компанію «Краян». 
Позивачу трудова книжка НОМЕР_1 згідно з її титульним листом виписана 06.09.1980 року (до досягнення ним 15 років) та засвідчена печаткою відділу кадрів Одеського заводу «Краян», якій за такою назвою станом на 1980 рік не існував. 
Враховуючи вказані обставини суд вважає, що відповідач обґрунтовано послався на таку неточність у заповненні трудової книжки, як назва підприємства, в якому згідно запису позивач працював 20 років та за вказаний період наявні лише дві записи про прийняття на роботу та звільнення.

У той же час суд вважає, що відповідач відмовляючи у призначенні пенсії у зв`язку з неврахуванням стажу згідно трудової книжки від 06.09.1980 року НОМЕР_1 з 06.09.1980 року по 26.10.2000 року діяв недобросовісно, не розсудливо, без використання своїх повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, не пропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Суд вважає обґрунтованим твердження представника позивача, що небажання пенсійного органу використати право на перевірку запису у трудовій книжці не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Бездіяльність відповідача у цієї частині підтверджена його додатковим коментарем в оскаржуваному рішенні щодо за умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) та відповідно до п.4.2 розділу ІV при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, крім іншого: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч.3 ст.24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Таким чином прийнявши документи без зауважень, пенсійний орган взяв на себе подальшу відповідальність щодо об`єктивної та всебічної перевірки документів поданих позивачем, у тому числі використання своїх повноважень щодо перевірки цих документів шляхом витребування необхідних документів.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії №155950025591 від 12.01.2026, оскільки відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії, прийняв рішення без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Фактично протиправним рішенням відповідач позбавив позивача гарантованого конституційного права на отримання пенсії при наявності цих підстав, та не зарахував в загальний стаж позивача період його роботи з 06.09.1980 року по 26.10.2000 року без достовірних відомостей щодо відсутності цього стажу.
Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з врахуванням наведених обставин та висновків суду.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 700 гривень.
Керуючись статтями 2, 6, 7, 9, 72, 77, 139, 241-243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, м. Суми, 40009, ЄДРПОУ 21108013) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №155950025591 від 12.01.2026 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.01.2026 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 700,00 грн. 
Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України. 

Суддя Е.В. Катаєва