СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/8659/24
пр. № 2/759/200/26
20 квітня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Валинкевич В.А., представника позивача - адвоката Смоляк О.А., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 . З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.07.2025 року позивач просив: зобов`язати відповідача за власний рахунок усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером 8000000000:75:774:0023, яка належить позивачу на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення (демонтажу) самочинно спорудженої між земельними ділянками з кадастровими номерами 8000000000:75:774:0023 та 8000000000:75:774:0024 огорожі (паркану), звільнення належної позивачу земельної ділянки, відновлення межі згідно з відомостями Державного земельного кадастру та приведення меж земельної ділянки відповідача за кадастровим номером 8000000000:75:774:0024 у відповідність до відомостей ДЗК; а також зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні тією ж земельною ділянкою позивача шляхом знесення (демонтажу) самочинно збудованого на земельній ділянці за кадастровим номером 8000000000:75:774:0024 двоповерхового будинку, вертикальна площина зовнішньої стіни якого фактично розташована на межі земельних ділянок з кадастровими номерами 8000000000:75:774:0023 та 8000000000:75:774:0024. Крім того, позивач просив стягнути на його користь судові витрати, у тому числі витрати на сплату судового збору, проведення експертного дослідження, судової будівельно-технічної експертизи, витрати на правничу допомогу та інші судові витрати.
Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0717 га, кадастровий номер 8000000000:75:774:0023, а відповідач є власником суміжної земельної ділянки площею 0,0424 га, кадастровий номер 8000000000:75:774:0024. За доводами позивача, встановлений відповідачем паркан заходить на частину належної йому земельної ділянки, а будинок, збудований відповідачем, частиною розміщений безпосередньо на спільній межі та порушує будівельні, протипожежні норми, що унеможливлює позивачу безпечне та вільне використання своєї власності, призводить до загрози знищення та псування майна позивача, потенційного заподіяння шкоди життю та здоров`я позивача та членам його сім`ї; порушує право власності позивача, адже обслуговування будинку відповідача потребуватиме використання частини території позивача, та знецінює вартість майна позивача. На підтвердження цих обставин позивач посилався, зокрема, на витяги з Державного земельного кадастру №НВ-8000015472024 від 12.02.2024 та №НВ-8000015922024 від 12.02.2024, інформаційну довідку з ДРРПНМ №353603714 від 08.11.2023, висновок експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження №305/11-2023 від13.02.2024, лист Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 22.08.2023 №073-073/Б-127-229, лист Департаменту територіального контролю міста Києва від 22.08.2023 №064-Б-7951/2-1138, листи Боярського ЛВУМГ ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» №7305ВИХ-23-1521 від 18.08.2023, №7305ВИХ-23-1527 від 21.08.2023, №ТОВВИХ-23-17699 від 07.12.2023 та Акт №18 від 01.08.2023.
У травні 2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Відповідач ставив під сумнів висновок експерта, на який посилався позивач, зазначав, що експертиза, за результатами якої було складено висновок №305/11-2023, проводилася без його дозволу, а також заперечував обставини щодо спорудження ним паркану на частині земельної ділянки, яка належить позивачу.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2024 року справу розподілено судді Ключнику А.С. 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 03.06.2024 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження та про виклик свідків відмовлено, а клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 
15.07.2024 року в підготовчому судовому засіданні відповідач заявив клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, на що представник позивача заперечувала з огляду на те, що поставлені відповідачем питання не стосуються предмета спору.
15.07.2024 року у підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат Смоляк О.А. також заявила клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.
Відповідач у підготовчому засіданні заперечував проти призначення судової експертизи.
Ухвалою суду від 15.07.2024 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Український незалежний інститут судових експертиз» (код ЄДРПОУ 41296494, адреса: 01001, м. Київ, вул. Софіївська, буд. 6). На вирішення експерта поставлено питання щодо відповідності спірної будівлі вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, можливості її реконструкції (перебудови) з усуненням ознак самочинного будівництва і перешкод у користуванні майном позивача, а у разі неможливості реконструкції - способу усунення таких порушень. Відповідача зобов`язано забезпечити судовому експерту та інженеру-геодезисту безперешкодний доступ до об`єкта дослідження та земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:75:774:0024. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено.
У подальшому судом за клопотанням експерта від 18.11.2024 року, яке надійшло до Святошинського районного суду міста Києва через електронну пошту, витребувано у відповідача правовстановлюючі документи на будівлю, матеріали технічної інвентаризації та технічний паспорт на будівлю, а також у ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області - обмінні файли та координати поворотних точок меж земельних ділянок з кадастровими номерами 8000000000:75:774:0023 та 8000000000:75:774:0024. 02.12.2024 року на виконання вимог ухвали суду надійшов лист ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 02.12.2024 року за вих. №9-10-0.62-11689/2-24 з відповідними матеріалами.
Відповідач не надав правовстановлюючих документів на будівлю, матеріалів технічної інвентаризації та технічного паспорту на будівлю.
21.03.2025 року до суду надійшов висновок експерта №369/08-2024 від 05.03.2025, у зв`язку з чим ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2025 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою від 21.04.2025 року суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого судді. 
За заявою представника позивача ухвалою від 01.05.2025 року викликано судового експерта Свістунова І.С. для роз`яснення висновку.
У судовому засіданні 11.06.2025 року судовий експерт надав усні пояснення. Після цього представник позивача заявила клопотання про уточнення позовних вимог, і 02.07.2025 року подала відповідну заяву.
Надалі відповідач подав заперечення на уточнення позовних вимог та клопотання про доручення письмових доказів, у тому числі висновку експерта №3-08/2025від 26.08.2025 року, на який посилався, як на доказ можливості усунення порушень шляхом реконструкції без повного знесення будинку.
22.01.2026 року представник позивача подала додаткові письмові пояснення у справі та долучила проект мирової угоди з доказами її направлення відповідачу. В подальшому відповідач подав заперечення на проект мирової угоди.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні 20.04.2026 року представник позивача позов підтримала у повному обсязі, з підстав викладених нею в уточненій позовній заяві.
У судовому засіданні 20.04.2026 відповідач проти позову заперечував.
Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що 17.07.2015 року ОСОБА_3 на підставі договору дарування земельної ділянки, серія та номер 1530, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А., подарував ОСОБА_2 земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:75:774:0023, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності позивача на вказану земельну ділянку підтверджується витягом серії ВАР №711803 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 40804066, інформаційною довідкою №353603714 від 08.11.2023 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-8000015922024 від 12.02.2024. З кадастрового плану земельної ділянки вбачається, що по лінії осі Д-А земельна ділянка позивача межує із земельною ділянкою відповідача.
Судом також встановлено, що власником земельної ділянки площею 0,0424 га, кадастровий номер 8000000000:75:774:0024, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), є ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ №122541 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-8000015472024 від 12.02.2024.
Листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 22.08.2023 №073-073/Б-127-229 повідомлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , та щодо земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:774:0024 не видавалися й не реєструвалися документи, які дають право на виконання підготовчих чи будівельних робіт, а також документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. У цьому ж листі Департамент зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №303 припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, а також звернув увагу, що передбачений ч. 5 ст. 39-2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» порядок проведення обстеження об`єктів та реалізації заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації Кабінетом Міністрів України не прийнятий.
Листом Департаменту територіального контролю міста Києва від 22.08.2023 №064-Б-7951/2-1138 повідомлено, що інспектором КП «Київблагоустрій» винесено приписи №2322773 та №2322774 щодо усунення порушень Правил благоустрою міста Києва шляхом надання дозвільної документації на будівельні роботи за цією адресою, однак приписи не виконані.
Листом Боярського ЛВУМГ ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» №7305ВИХ-23-1527 від 21.08.2023 встановлено порушення охоронної зони магістрального газопроводу, а саме: безпосередньо над газопроводом встановлена дерев`яна огорожа з металевими воротами, а на відстані близько 5 метрів від осі газопроводу побудовані господарські споруди. У зв`язку з цим власнику земельної ділянки вручено Акт №18 від 01.08.2023 про порушення виконання робіт, які проводяться з порушенням «Правил охорони магістральних трубопроводів». У листі Боярського ЛВУМГ №7305ВИХ-23-1521від 18.08.2023 також зазначено про проведення несанкціонованих земляних робіт та незаконне зведення будівель і огорожі, а у листі №ТОВВИХ-23-17699 від 07.12.2023 - про те, що виявлені порушення не усунуті та можуть створити загрозу безпеці, життю та здоров`ю людей, призвести до руйнування будівель і споруд та заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний двоповерховий будинок, зведений на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:774:0024, був прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку, що відповідач отримав документи, які дають право на виконання будівельних робіт, абощо право власності на такий об`єкт нерухомого майна належним чином зареєстровано. Такий висновок суд робить, зокрема, з листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 22.08.2023 №073-073/Б-127-229, а також з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №365207078 від 09.02.2024, №365211596 від 09.02.2024 та №365202279 від 09.02.2024, з яких убачається відсутність відомостей про право власності відповідача на об`єкти нерухомого майна за спірною адресою. Також відповідач й сам неодноразово в судовому засіданні підтверджував, що не вводив спірний будинок в експлуатацію, дозвільних документів не отримував та право власності не оформлював.
У судовому засіданні відповідач надав лише копію договору-замовлення №24.06.2024-01-БВ з ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про надання послуг від 24.05.2024, відповідно до якого виконавець зобов`язувався надати замовнику послуги з технічної інвентаризації і паспортизації садового будинку АДРЕСА_4 . Надалі, у відповідь на адвокатський запит представника позивача за вих. №08-аз/2/БАЯ/О-фо від 07.10.2024, ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» супровідним листом за вих. №08/10-01 від 08.10.2024 надало копії матеріалів технічної інвентаризації, у тому числі технічний паспорт, виготовлений 22.07.2024 (інвентаризаційна справа №41299, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:7728-1396-6350-9375), довідку про показники об`єкта нерухомого майна від 22.07.2024 за вих. №22/07/24-41299, витяг з Реєстру будівельної діяльності та інші документи.
Разом з тим, як із судової експертизи №369/08-2024, так і з висновку експерта №3-08/2025 вбачається, що предметом дослідження є саме інший, спірний об`єкт - двоповерхова будівля, розташована у передній частині земельної ділянки відповідача біля меж іі з земельною ділянкою позивача, із площею основи 29,4 кв.м. Отже, технічний паспорт, виготовлений 22.07.2024, не ідентифікує спірний об`єкт забудови як той, щодо якого заявлено позовні вимоги. Навпаки, зі змісту матеріалів справи вбачається, що спірна будівля на момент складання цього технічного паспорта вже існувала, однак у ньому не відображена.
У матеріалах справи наявні три експертні висновки: висновок експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження №305/11-2023 від 13.02.2024, висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №369/08-2024 від 05.03.2025, виконаний на підставі ухвали суду, а також висновок експерта №3-08/2025 від 26.08.2025, поданий відповідачем. Оцінюючи ці висновки у сукупності з іншими матеріалами справи, суд виходить з того, що всі три експертні дослідження підтверджують сам факт допущення відповідачем порушень вимог земельного та будівельного законодавства при зведенні спірної будівлі.
Згідно з висновком експерта №305/11-2023 від 13.02.2024 у межах земельної ділянки позивача з кадастровим номером 8000000000:75:774:0023 знаходиться фактично збудований відповідачем паркан, який належить власнику земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:774:0024 (паркан зміщений в бік земельної ділянки ОСОБА_2 з північної сторони на 0,1238 м, а з південно-східної сторони на 0,3380 м); частина будівлі, збудованої відповідачем, з північно-східної сторони кутом знаходиться на межі двох ділянок; фактичні площа та розміри земельної ділянки відповідача не відповідають площі та розмірам, визначеним координатами поворотних точок меж цієї ділянки та витягом з ДЗК (площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , становить 0,0709 га замість 0,0717 га, площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 становить 0,05 га замість 0,0424 га); відстані від будівлі, розташованої на межі земельної ділянки 8000000000:75:774:0024, не витримані, оскільки така будівля кутом знаходиться на межі двох ділянок, що суперечить п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій».
Висновком експерта №369/08-2024 від 05.03.2025, виконаним на підставі ухвали суду, встановлено, що будівництво спірної будівлі здійснювалося протягом 2021-2023 років; станом на 28.09.2023 року будівля вже мала покрівлю, що свідчить про наявність фундаменту та зовнішніх стін. Цією ж експертизою встановлено, що стіна спірного будинку розташована на відстані від 0,04 м до 0,35 м від суміжної межі земельних ділянок 8000000000:75:774:0024 та 8000000000:75:774:0023, а проекція бетонної конструкції, що виступає зі стіни, заходить у глиб земельної ділянки позивача, чим порушено вимоги п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Крім того, спірна будівля розташована на відстані до 6,36 м від розподільчого газопроводу високого тиску Тула-Шостка-Київ Ду 700 мм Ру 1,2 МПа замість нормативно необхідних 10 м, чим порушено вимоги п. 11.5.4 та додатку «И.1» ДБН Б.2.2-12:2019. Також встановлено порушення протипожежних відстаней: досліджувану будівлю відповідача віднесено до ІІІ ступеня вогнестійкості, будівлю позивача - до ІІІ ступеня вогнестійкості, гараж позивача - до І, ІІ ступеня вогнестійкості; при цьому відстань між спірною будівлею та будинком позивача становить 6,9 м, а до гаража позивача - 1,14 м, тоді як мінімально допустима відстань становить 8 м. За результатами дослідження експерт дійшов висновку, що реконструкція (перебудова) будівлі з урахуванням існуючої забудови для усунення всіх виявлених невідповідностей вимогам нормативних документів із збереженням її як об`єкта нерухомого майна не вбачається можливою.
У судовому засіданні 11.06.2025 року судовий експерт Свістунов І.С. надав усні пояснення, з яких убачається, що будівля розташована лише за 4 см від межі земельної ділянки позивача, бетонна консоль на конструкціях виступає над земельною ділянкою позивача приблизно на 39-40 см, спірний будинок повністю потрапляє в охоронну зону газопроводу високого тиску, а вся пляма забудови знаходиться в зоні порушення державних будівельних норм. Експерт наголосив, що навіть демонтаж окремих елементів не усуне головних порушень, а відтворити будівлю в її існуючих габаритах на іншій частині тієї ж земельної ділянки неможливо, оскільки ділянка є щільно забудованою іншими спорудами. За таких умов єдиним варіантом повного усунення порушень експерт назвав повний демонтаж споруди.
Разом з тим і висновок експерта №3-08/2025від 26.08.2025, поданий самим відповідачем, не спростовує факту порушень. Із цього висновку вбачається, що на земельній ділянці 8000000000:75:774:0024 передній її частині розташований двоповерховий садовий будинок площею основи 29,4 кв.м поряд з межею земельної ділянки позивача; балкон демонтовано, однак часткове накладання карнизу даху на суміжну земельну ділянку позивача зберігається на відстань від 36 см до 58 см в глиб земельної ділянки позивача, а стіна будівлі перебуває на відстані від 0,01 м до 0,24 м до межі земельної ділянки позивача. Відстань між будинком відповідача та гаражем позивача, за даними цієї ж експертизи, становить від 1,37 м до 1,42 м, дверний отвір у будинку знаходиться приблизно за 2 м від гаража, що суперечить установленій протипожежній відстані у 8 м. Таким чином, навіть експертиза, ініційована відповідачем, підтвердила і недотримання нормативного відступу від межі, і захід елементів спірної будівлі на простір суміжної земельної ділянки позивача, і порушення протипожежних відстаней.
Суд критично оцінює висновок експерта №3-08/2025 у тій частині, де ним зроблено висновок про можливість усунення допущених порушень шляхом реконструкції спірного будинку без його знесення. Такий висновок не містить достатнього технічного обґрунтування, оскільки зі змісту висновку не вбачається проведення повноцінного внутрішнього обстеження та інструментального дослідження несучих і огороджувальних конструкцій будинку, які визначають реальну можливість безпечного втручання в об`єкт. За таких обставин наведений висновок у цій частині будується на припущеннях.
Так само суд не бере до уваги висновок експерта №3-08/2025 у тій частині, де як спосіб усунення порушень протипожежних вимог запропоновано перенесення дверного отвору й входу на інший бік будинку, заповнення отворів дверима з класом вогнестійкості не менше ЕІ 45 та улаштування протипожежних стін І типу. Суд виходить з того, що таке міркування не може бути визнане належно обґрунтованим, оскільки у висновку відсутні достатні дані щодо методично коректного визначення ступеня вогнестійкості суміжних об`єктів, зокрема гаража позивача, без чого неможливо дійти переконливого висновку щодо допустимості відступу від загальних вимог до протипожежних відстаней.
Крім того, посилання експерта №3-08/2025 на п. 15.2.3 ДБН Б.2.2-12:2019 суд вважає неприйнятним для спірних правовідносин. Передбачені цією нормою винятки щодо незастосування протипожежних відстаней мають спеціальний характер і стосуються виробничих об`єктів за наявності визначених передумов. У цій же справі спір стосується садового будинку та господарської споруди (гаража), а не виробничих будівель чи споруд, у зв`язку з чим механічне застосування положень п. 15.2.3 ДБН Б.2.2-12:2019 до спірних об`єктів є безпідставним.
Суд бере до уваги також те, що після надання експертом усних пояснень позивач уточнив позовні вимоги саме з урахуванням формулювання ідентифікаційних ознак спірного об`єкта. Надалі позивач у 2026 році пропонував відповідачу врегулювати спір шляхом реконструкції об`єкта за умовами проекту мирової угоди, однак відповідач заперечив проти такого способу врегулювання спору. Отже, добровільного усунення порушень відповідачем здійснено не було.
За змістом ч. 3 ст. 13, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 317, 319, 321, 373 ЦК України та ст. 78 ЗК України право приватної власності є непорушним, але власність зобов`язує і не повинна використовуватися на шкоду людині та суспільству; власник земельної ділянки має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд у межах її цільового призначення.
Разом з тим ст.ст. 90, 91, 103, 106, 152, 158 ЗК України покладають на власників земельних ділянок обов`язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, дотримуватися правил добросусідства, охоронних зон та меж земельних ділянок, а власнику земельної ділянки надають право вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо такі порушення не пов`язані з позбавленням володіння. 
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, однак лише за умови додержання вимог закону. 
За положеннями ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок індивідуальними садовими будинками та господарськими спорудами здійснюється, зокрема, на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Ні суду, ні експерту відповідач не надав належних документів, які б підтверджували законність зведення спірного будинку.
Частина 1 ст. 376 ЦК України визначає, що житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно є самочинним будівництвом, якщо воно збудоване або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Для визнання об`єкта самочинним достатньою є наявність хоча б однієї з цих ознак.
У даній справі сукупність досліджених доказів свідчить одразу про кілька самостійних підстав для застосування ст. 376 ЦК України. По-перше, у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем належних дозвільних документів на будівництво і введення будинку в експлуатацію. По-друге, судовою експертизою та іншими доказами встановлені істотні порушення будівельних норм і правил: порушення відступу від межі суміжної земельної ділянки, порушення нормативної відстані до газопроводу високого тиску та порушення протипожежних відстаней до будинку і гаража позивача. По-третє, елементи будівлі фактично заходять на простір суміжної земельної ділянки позивача, а обслуговування будівлі потребує доступу до його землі.
Встановлені у справі порушення прямо суперечать вимогам п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» щодо розміщення будівель відносно меж суміжних земельних ділянок, п. 11.5.4 та додатку «И.1» цього ДБН щодо мінімально допустимих відстаней до газопроводів горючих газів високого тиску, а також п. 15.2.2 таблиці 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 щодо протипожежних відстаней між об`єктами забудови. Як установлено судом, відстань від спірної будівлі до межі суміжної ділянки становить від 0,04 м до 0,35 м замість мінімально необхідного 1 м; до розподільчого газопроводу високого тиску - до 6,36 м замість 10 м; до гаража позивача - 1,14 м, а до будинку позивача - 6,9 м замість необхідних 8 м.
Частина 4 ст. 376 ЦК України передбачає, що якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно або якщо таке будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка його здійснила, або за її рахунок. За змістом ч. 7 цієї ж статті у разі істотного порушення будівельних норм і правил суд може зобов`язати провести відповідну перебудову, а якщо така перебудова є неможливою або особа відмовляється від її проведення, нерухоме майно підлягає знесенню. Аналогічні положення містяться і в ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Суд враховує, що знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і має відповідати критерію пропорційності. Такий підхід висловлений у практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 12.04.2021 у справі №653/104/19, від 31.05.2021 у справі №320/1889/17-ц, від 23.07.2024 у справі №359/1365/22, а також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» від 21.04.2016. 
Разом з тим саме у цій справі встановлено, що позивач до звернення до суду вживав заходів для захисту свого права, компетентними органами фіксувалися порушення і вносилися приписи, однак вони не були виконані; порушення, пов`язані з охоронною зоною газопроводу, також не були усунуті; добровільного врегулювання спору шляхом здійснення реконструкції (перебудови) сторонами не досягнуто попри те, що позивач готовий був йти на компроміс в частині здійснення відповідачем перебудови, однак відповідач заперечував проти будь-яких реконструкцій. Крім того, судова експертиза №369/08-2024 переконливо підтвердила неможливість усунення порушень шляхом реконструкції або перебудови із збереженням спірної будівлі як об`єкта нерухомого майна.
Отже, на підставі встановлених обставин справи, оцінених у сукупності з вимогами чинного законодавства, суд доходить висновку, що спірний двоповерховий будинок є самочинним будівництвом, його існування порушує права позивача як власника суміжної земельної ділянки, створює реальні перешкоди у користуванні його майном та загрозу безпеці через порушення протипожежних і газоохоронних вимог, а усунення таких порушень без знесення будівлі є неможливим. За таких обставин вимога про знесення спірного будинку є законною, необхідною та пропорційною.
Щодо вимоги про демонтаж паркану, суд виходить із того, що висновком експерта №305/11-2023 встановлено факт розміщення паркану в межах земельної ділянки позивача, а фактичні площа та розміри земельної ділянки відповідача не відповідають даним Державного земельного кадастру. Переконливих та належних доказів, які б спростовували наведені висновки експерта та підтверджували розташування огорожі в межах землекористування відповідача, матеріали справи не містять. Відтак порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача демонтувати огорожу, звільнити зайняту частину земельної ділянки позивача, відновити межу та привести межі земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:75:774:0024 у відповідність до відомостей ДЗК.
Суд також враховує й той факт, що без фактичного знесення спірного двоповерхового будинку неможливо перенести огорожу на межу земельних ділянок позивача та відповідача, адже на ній фактично розміщена стіна спірної будівлі.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:75:774:0023, яка належить ОСОБА_2 на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення (демонтажу) самочинно спорудженої між земельними ділянками з кадастровими номерами 8000000000:75:774:0023 та 8000000000:75:774:0024 огорожі (паркану), звільнення належної ОСОБА_2 земельної ділянки, відновлення межі згідно з відомостями Державного земельного кадастру та приведення меж земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:75:774:0024, яка є власністю ОСОБА_1 , у відповідність до відомостей Державного земельного кадастру.
Зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:75:774:0023, що належить ОСОБА_2 на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення (демонтажу) самочинно збудованого на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:75:774:0024 за адресою: АДРЕСА_3 , двоповерхового будинку, вертикальна площина зовнішньої стіни якого розташована фактично на межі земельних ділянок з кадастровими номерами 8000000000:75:774:0023 та 8000000000:75:774:0024.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 20 000 грн. 00 коп. та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 32 000 грн. 00 коп., а всього 54 422 грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення виготовлено 20.04.2026.

Суддя Ключник А.С.