ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/15707/25
 
Пр. №2-а/521/32/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Одеса

 
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
 
головуючого – судді Сегеди О.М.
при секретарі – Жулего М.І., за участі:
 
позивача - ОСОБА_1 ,
 
представника позивача –Михайленка К.Л., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 4 роти управління патрульної поліції у Вінницькій області Кравчука Сергія Олеговича, третя особа: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:
 
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом до інспектора 1 батальону 4 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області (далі – УПП у Вінніцької області ДПП) Кравчука С.О., Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції (далі – УПП у Вінніцької області ДПП), посилаючись на те, що 10 грудня 2024 року інспектором 1 батальону 4 ротиУПП у Вінніцької області ДПП Кравчуком С.О. відносно нього було винесено постанову серії ЕНА № 3635176 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що зі змісту вказаної постанови вбачається, що 10 грудня 2024 року о 01:33:42 на дорозі АДМ30 347 км, він керував транспортним засобом «MAZDA», державний номерний знак НОМЕР_1 будучи позбавленим права керування транспортним засобом, чим порушив Правила дорожнього руху України (далі – ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
За порушення вимог ч. 4 ст. 126 КУпАП його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн.
Позивач із фактом скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, не погоджується, вважає постанову серії ЕНА №3635176 від 10 грудня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням його прав та з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень.
Вказував, що постанова серії ЕНА № 3635176 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10 грудня 2024 року ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, яка винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Стверджував, що 10 грудня 2024 року він зі своїм знайомим ОСОБА_2 на автомобілі «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням останнього зупинились біля заправки БРСМ. 
Транспортний засіб «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний благодійним фондом для потреб військового. 
Після зупинки, ОСОБА_3 , який мав водійськпе посвідчення, відійшов до магазину заправки, щоб придбати каву та інші товари, а він після тривалого очікування пересів на водійське місце і завів автомобіль, щоб включити обігрів салону. 
Через де який час, до автомобіля підійшов патрульний, щоб зафіксувати нібито порушення ним, ОСОБА_1 , ПДР. 
Зазначив, що між ним та інспектором виникли суперечки, оскільки на його пояснення, що він не перебував за кермом, інспектор не звертав увагу, тому він сказав останньому, щоб той йшов і складав протокол. 
При цьому, він не думав, що останній склав відносно нього постанову про адміністративрне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, про яку він дізнався тільки 15 липня 2025 року.
Вказував, що постанова серії ЕНА № 3635176 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10 грудня 2024 року є незаконною, оскільки він не знаходився за кермом автомобіля, який був зупинений та стояв на парковці заправки, тому патрульний не мав права нести службу та зупиняти траспортні засоби на парковках.
Крім того, при розгляді адміністративної справи та складені постанови серії ЕНА 
№ 3635176 від 10 грудня 2024 року, інспектором Кравчуком С.О. не були роз`яснені йому його права, а саме право на захист, право на відмову від пояснень, право заявляти клопотання чи подавати докази.
Оскільки, він був обмежений у наданні пояснень, тому він не повідомив інспектора про наявність у нього інвалідності, що відповідно до ст.ст.33-35 КУпАП є обставиною, яка пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, а також не повідомив, що він є волонтером.
За думкою позивача, постанова серії ЕНА № 3635176 від 10 грудня 2024 року, винесена з грубим порушенням вимог КУпАП. 
Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд скасувати постанову серії ЕНА № 3635176 від 10 грудня 2024 року, про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та закрити відносно нього провадження по справі.
Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року позовна заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків 9а.с.43-44).
Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року позовна заява була визнана неподаною та повернута позивачу (а.с.54).
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року ухвала Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2025 року була скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.88-89).
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2025 року провадження у вищевказаній справі було відкрито та вирішено розглядати адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 96-97).
Позивач та його представник, діючий за ордером від 10 грудня 2025 року та договору про надання правової допомоги від 13 березня 2025 року в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити (а.с.104, 105).
Представник відповідача УПП у Вінницької області ДПП, діюча на підставі довіреності від 15 грудня 2025 року, в судове засідання не з`явилася, раніше надала відзив на позовну заяву та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.107-112,113,114-115). 
Відповідач інспектор 1 батальону 4 ротиУПП у Вінніцької області ДПП Кравчук С.О.в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. ст. 124, 126 КАС України.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, щодо правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, які регулюються положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07 листопада 2015року (далі - Інструкція 1395).
Правила Закону України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є засновником та керівником Благодійної організації «Благодійний Фонд «Південь України 1», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань (а.с.15).
Благодійна організація «Благодійний Фонд «Південь України 1» є юридичною особою та дії на підставі Статуту (а.с.20,32-38).
З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2024 року між Благодійною організацією «Благодійний Фонд «Південь України 1» та ОСОБА_4 було підписано акт приймання-передачі автомобіля «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.29).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 2 групи та внутрішньо переміщеною особою, якому призначена державна соціальна допомога, що підтверджується довідкою МСЕК, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20 березня 2024 року №5137-5003175673 та посвідченням серії НОМЕР_2 від 07 липня 2023 року (а.с.8,9,49).
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20 березня 2024 року №5137-5003175673, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 49).
З матеріалів справи вбачається, що постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 лютого 2024 року, залишеною без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 29 травня 2024 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пердбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.118-124).
Встановлено, що 10 грудня 2024 року інспектором 1 батальону 4 ротиУПП у Вінніцької області ДПП Кравчуком С.О. відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову серії ЕНА № 3635176 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за керування транспортним засобом марки «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП. та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн. (а.с.39,83).
З змісту листа УПП у Вінніцької області ДПП від 19 вересня 2025 року вбачається, що 10 грудня 2024 року ОСОБА_1 було направлено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3635176 за місцем проживання вказаним у постанові (а.с.51,51 звор.- 52).
Частинами 1, 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно дост. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктами 1.3, 1.9 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
В процесі судового розгляду встановлено, що позивач заперечує факт скоєння ним 10 грудня 2024 року адміністративного правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки він в той день не керував автомобілем «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1 , так як 10 грудня 2024 року він зі своїм знайомим ОСОБА_2 , який керував автомобілем «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1 та мав водійськпе посвідчення, зупинились біля заправки БРСМ, щоб придбати у магазині заправки, каву та інші товари. Зупинивши автомобіль, ОСОБА_3 пішов до магазину, а він залишився в автомобілі. Після тривалого очікування, він пересів на водійське місце і завів автомобіль, щоб включити обігрів салону. 
Через де який час, до автомобіля на стоянці підійшов інспектор, щоб зафіксувати нібито порушення ОСОБА_1 , ПДР, в результаті чого між сторонами виникли суперечки, оскільки на пояснення позивача, що він не перебував за кермом, інспектор не звертав увагу, тому позивач запропонував останньому, щоб той йшов та складав протокол. 
При цьому позивач не думав, що інспектор склав відносно нього постанову про адміністративрне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки останній до нього не підходив, права йому не роз`ясняв, постанову він не підписував і другий екземпляр не отримував.
Згідно п. 2.1.а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч.ч. 9 ,10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Отже, особа, до якої застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом не має права керувати транспортними засобами протягом строку позбавлення такого права.
Частина ч. 4 ст.126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Розгляд справи про адміністративне правопорушення за частиною 4 статті 126 КУпАП, відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП віднесено до компетенції Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Відповідні положення містяться в Інструкції № 1395, де в пункті 4 вказано, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. 
Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ч.4 ст. 126 КУпАП.
Отже, при винесенні оскаржуваної постанови серія ЕНА № 3635176 від 10 грудня 2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф за ч. 4 
ст. 126 КУпАП, складання протоколу не передбачено.
Статтею 279 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Поліцейський в своїй діяльності зобов`язаний керуватися як вказаними законодавчими актами, так і Інструкцією № 1395.
Положеннями п. 8 Інструкції № 1395 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з пунктом 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Зі змісту постанови вбачається, що подія правопорушення відбулася 10 грудня 2024 року о 01:33:42 на дорозі АДМ30 347 км., але розгляд справи відбувся не в присутності позивача, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення йому не були роз`яснені його права, про що свідчить відсутність його підпису в постанові та відсутність у постанові відмітки поліцейського про відмову позивача від підпису.
Процедура винесення постанови передбачає низку обов`язкових дій поліцейського. Водієві повинні бути роз`яснені його права, суть обвинувачення, надана можливість надати пояснення, клопотання, скористатися правовою допомогою. Порушення цих вимог розглядається судами як істотне і може бути підставою для скасування постанови. Важливо, що тягар доведення факту правопорушення покладається саме на орган поліції, а всі сумніви щодо події та вини особи мають тлумачитися на користь водія.
Однією з ключових гарантій є вимога належної доказової бази. Постанова не може ґрунтуватися лише на суб`єктивному переконанні інспектора. Доказами можуть бути відеозаписи з бодікамери, матеріали автоматичної фіксації, показання свідків, протокол огляду місця події. Якщо докази здобуті з порушенням закону або не підтверджують складу правопорушення, постанова підлягає скасуванню. Судова практика неодноразово наголошує, що формальний підхід до оформлення матеріалів є неприпустимим.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію (далі - Закон №580-VIII) поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
За приписами ст. 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотриманняправил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
За змістом п.4 розділу І Інструкції №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пункт 5 розділу ІV Інструкції передбачає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Суд звертає увагу, що лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом у справі.
Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. 
Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі №607/7987/17.
Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження дотримання поліцейським процедури винесення постанови відносно позивача.
Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що під час винесення постанови поліцейським роз`яснено позивачу передбачені законом процесуальні права, забезпечено можливості при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності заявляти клопотання, подавати докази, скористатись правової допомогою.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч.1ст.72 КАС Українидоказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ч.1ст.90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 рокуу справі №295/3099/17.
Згідно зст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтеюст. 286 КАС України.
Так, відповідно до ч. 3 цієї статті за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відсутність в матеріалах справи відеозаписів з нагрудної відеокамери поліцейського та копії оскаржуваної постанови з відміткою позивача про те, що йому роз`яснено його права, пов`язані з розглядом справи про адміністративне правопорушення, надано можливість надати свої пояснення з приводу вчиненого правопорушення, заявити клопотання, в тому числі про бажання скористатись правничою допомогою, свідчить про порушення вимог законодавства України.
Всупереч зазначеній нормі в оскаржуваній постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 квітня 2018 року по справі №338/1/17 наголошує, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.
Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Також згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, до суду не надано доказів на спростування доводів позивача, а тому суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, постанову серії ЕНА № 3635176 від 10 грудня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу – скасувати, провадження по вказаній справі про адміністративне правопорушення закрити. 
У ст. 254 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Тобто, доведення невинуватості не покладається на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, саме особа, яка притягає особу до адміністративної відповідальності повинна довести її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Разом з тим, виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 4 роти управління патрульної поліції у Вінницькій області Кравчука Сергія Олеговича, третя особа: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 1 батальону 4 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області серії ЕНА № 3635176 від 10 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 16 лютого 2026 року.

Суддя: О.М. Сегеда