П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/6907/25	

Головуючий першої інстанції: Мельник О.М. 
Час та місце ухвалення судового рішення «--:--»: м. Миколаїв
Повний текст судового рішення складений: 29.08.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В., 
суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2025 ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.05.2025 №0336319-2408-1411- UA48020110000020969 щодо визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік у розмірі 132798,40грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника та використовується позивачем у сільськогосподарській діяльності, тому в силу положень пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 позов задоволено. При вирішенні справи, суд першої інстанції зазначив, що належний позивачу об`єкт нерухомості віднесений до будівель класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) та використовуються у сільськогосподарському товаровиробництві, зокрема для складського зберігання сільгосппродукції. Разом з тим, суд встановив, що позивач є засновником та єдиним членом ФГ «Beгa 5», основною метою діяльності якого є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку, а тому він є сільськогосподарським товаровиробником. На підставі зазначеного, у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що належне позивачу нерухоме майно, не є об`єктом оподаткування відповідно до положень пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає, що в даній справі відсутні підстави для застосування до позивача положень пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки він не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні пп.14.1.235 п.14.1 ст.14.1 ПК України, позаяк до фізичних осіб-сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносять фізичних осіб-підприємців, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції. При цьому, апелянт зауважує, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець. Позивач є засновником ФГ «Вега 5», однак податкова пільга може бути надана саме платнику податку. Оскільки власником нежитлових будівель є позивач, при цьому, інформація щодо змін права власності об`єкта нерухомості шляхом реєстрації нотаріально посвідченого акту приймання-передачі нежитлових будівель від фізичної особи ОСОБА_1 до ФГ«Вега 5» відсутня, на думку управління, саме він (позивач) виступає платником податку на нерухоме майно.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №256242138 від 13.05.2021, на праві власності належать нежитлові приміщення загальною площею 959,9кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (складаються зі складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою Б1, площею 213,2кв.м.; складу для зберігання сільськогосподарської продукції з підвалом за літерою В1, площею 647кв.м.; вагової за літерою Г1, площею 12кв.м.; туалету за літерою Д1, площею 4,4кв.м.; складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою Е1, площею 33,9кв.м.; №1,2 рампи, асфальтобетонної площадки, №l-VIII огорожі), реєстраційний номер об`єкта 2356576348206, право власності зареєстровано 07.05.2021. /а.с.35/
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач є керівником ФГ «Beгa 5» з 12.07.2021, видами діяльності якого згідно КВЕД є, зокрема: 01.13 – вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.11 – вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. /а.с.34/
Відповідно до Статуту ФГ«Beгa 5», основною метою діяльності господарства є отримання прибутку на земельних ділянках, наданих у власність та/або користування, у т.ч. в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства. /а.с.29-33/
ОСОБА_1 передано ФГ «Вега 5» нежитловий об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві господарського відання у відповідності до ст.136 ГК України, для зберігання сільськогосподарської продукції, вирощеної особисто засновником та єдиним членом ФГ «ВЕГА 5», що підтверджується рішенням від 17.07.2021 та актом приймання-передачі від 17.07.2021. /а.с.37-38/
У 2024 ФГ «Вега 5» здійснювало сільськогосподарську діяльність, що підтверджується наступною документацією: звітом про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2024 року; звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2024 році; податковою декларацією платника єдиного податку 4 групи; відомостями про наявність земельних ділянок; розрахунком частки сільськогосподарського товаро виробництва за 2024рік. /а.с.12-24, 40-41/
21.05.2025 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення рішення №0336319-2408-1411-UA48020110000020969, яким відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено позивачу суму податкового зобов`язання за 2024 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 132798,40грн. /а.с.11/
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі – ПК України).
Згідно з п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (п.15.1 ст.15 ПК України).
Відповідно до ст.265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, застосування пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Так, наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 №3573 затверджено національний класифікатор НК 018:2023 «Класифікатор будівель і споруд», об`єктами в якому є окремі споруди (будівля, дорога, трубопровід тощо). 
Відповідно до вказаного класифікатора нежитлові сільськогосподарські будівлі (будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Інші нежитлові будівлі» клас 1271 «Нежитлові сільськогосподарські будівлі»).
Як вбачається з матеріалів справи, належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 959,9кв.м., розташовані за адресою: Миколаївська обл., Баштанський р-н, с.Виноградівка, вул.Миру, буд.56, складаються з: складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою Б1, площею 213,2кв.м.; складу для зберігання сільськогосподарської продукції з підвалом за літерою В1, площею 647кв.м.; вагової за літерою Г1, площею 12кв.м.; туалету за літерою Д1, площею 4,4кв.м.; складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою Е1, площею 33,9кв.м.; №1,2 рампи, асфальтобетонної площадки, №l-VIII огорожі.
Таким чином, вказані нежитлові будівлі, за вимогами НК 018:2023 можливо віднести до класу (код 1271) «Нежитлові сільськогосподарські будівлі».
Згідно пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Положеннями ст.1 Закону України від 18.01.2001 №2238-III «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Відповідно до ст.1 Закону України від 23.09.2008 №575-VI «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Так, позивач є засновником та керівником ФГ «ВЕГА 5», основним видом діяльності якого згідно КВЕД є, зокрема: 01.13 – вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.11 – вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Основною метою діяльності господарства є отримання прибутку на земельних ділянках, наданих у власність та/або користування, у т.ч. в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства. /а.с.29-34/
Фермерське господарство, в розумінні ч.1 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 №973-IV, є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Також,  ОСОБА_1 передано ФГ «Вега 5» нежитловий об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві господарського відання у відповідності до ст.136 ГК України, для зберігання сільськогосподарської продукції, вирощеної особисто засновником та єдиним членом ФГ «Вега 5», що підтверджується рішенням від 17.07.2021 та актом приймання-передачі від 17.07.2021. /а.с.37-38/
Судова колегія також враховує, що матеріали справи містять докази здійснення ФГ «Вега 5» сільськогосподарської діяльності (звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2024 року; звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2024 році; податкову декларацію платника єдиного податку 4 групи; відомості про наявність земельних ділянок; розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2024рік), за підписом керівника Анварова М.Ш. /а.с.12-24, 40-41/
Таким чином, зазначене вище спростовує доводи відповідача, що позивач не може вважатись сільськогосподарським товаровиробником, оскільки не зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду України №12-р(II)/2024 від 18.12.2024 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів ст.51 Цивільного кодексу України (щодо конституційних гарантій прав фізичних осіб-підприємців) Конституційний Суд України вказав, що дотримання конституційних гарантій вільного розвитку підприємництва є значущим не лише для ефективного розвитку ринкової економіки, самозайнятості осіб і наповнення Державного бюджету України, а й для зміцнення таких основоположних цінностей конституційного порядку України, як демократія та правовладдя (верховенство права). Відносини держави і підприємництва мають втілювати європейську ідентичність Українського народу, незворотність європейського та євроатлантичного курсу України (абз.5преамбули Конституції України).
Конституційний Суд України зазначив, що свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, законодавець визначив як одну із загальних засад цивільного законодавства (п.4 ст.3 Кодексу). Забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, є загальними принципами господарювання в Україні (абз.абз.2,3 ст.6 Господарського кодексу України). Отже, свобода особи, втілена у праві на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, гарантованому кожному ч.1 ст.42 Основного Закону України, сприяє реалізації низки інших конституційних прав, зокрема права власності (ст.41 Конституції України).
Крім того, Конституційний Суд України звернув увагу на те, що основою юридичного статусу фізичної особи є гарантовані Конституцією України людські права і свободи. У випадку реалізації фізичною особою конституційного права на підприємницьку діяльність її юридичний статус додатково набуває правомочностей, які випливають зі статусу підприємця. Водночас юридичний статус підприємця не обмежує фізичну особу щодо обсягу її людських прав і свобод, гарантованих Конституцією України.
На підставі наведеного, у сукупності, судова колегія зазначає, що позивач, як засновник/ керівник ФГ «Вега 5» та якому на праві власності належить нежитловий об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, яка здійснюється вказаним фермерським господарством, не може бути позбавлений можливості звільнення від сплати податку на нерухоме майно на підставі пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. 
Згідно ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.
Разом з тим, відповідачем у цій справі не доведено, що нежитловий об`єкт нерухомого майна, що належать позивачу на праві власності, не є будівлею сільськогосподарського призначення, а позивач - не є сільськогосподарським товаровиробником, що свідчить про не дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, при прийнятті рішенні ч.2 ст.2 КАС України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нежитлові приміщення, які належать позивачу на праві власності не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп.«ж» пп.266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.05.2025 №0336319-2408-1411- UA48020110000020969 є протиправним та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при вирішені справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Отже, при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС у Миколаївській області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	О.А. Шевчук   О.В. Яковлєв