Справа № 137/885/25

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2026 р. 

Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
сторін у справі: представника позивачки – адвоката Воронцової О.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
його представника – адвоката Зайця Б.В.,
представника органу опіки та піклування – Джигун О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог Орган опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
Позиція позивачки
02.07.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_2 звернулась із вказаним позовом мотивуючи його тим, що її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладеному 05.10.2022, від якого ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син(її онук) - ОСОБА_4 . Зазначала, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 26.07.2024 шлюб між відповідачами було розірвано, після чого 13.03.2025 мати дитини виїхала до м. Брно (Чеська Республіка) на заробітки та фактично не може здійснювати виховання дитини. При цьому дитина залишилась проживати з батьком, який, за твердженням позивачки, не працює, належним чином не виконує батьківські обов`язки, неналежно дбає про здоров`я та розвиток дитини, перешкоджає позивачці у спілкуванні з онуком, а також звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання дитини з метою отримання відстрочки від мобілізації. 
На думку позивачки, такі обставини свідчать про неможливість батьків забезпечити належні умови для виховання малолітньої дитини, у зв`язку з чим, керуючись інтересами дитини, вона просила суд відібрати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від його батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без позбавлення їх батьківських прав та передати дитину на виховання бабі - ОСОБА_2 .

Позиція відповідача ОСОБА_3 .
31.07.2025 відповідачкою ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання висловила свою позицію, що підтримує позовні вимоги позивача та підтверджує обставини, викладені у позовній заяві. Свою позицію вона мотивує тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 причиною припинення сімейних відносин була його безвідповідальна поведінка, небажання працювати та забезпечувати сім`ю. Зазначає, що попри укладення 20.09.2024 нотаріального договору між батьками щодо здійснення батьківських прав і визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 неналежно виконує батьківські обов`язки, зокрема проявляє недбалість у догляді за дитиною, перешкоджає спілкуванню матері та бабі з дитиною, не повідомляє про стан її здоров`я, а також, на думку ОСОБА_3 , використовує дитину для вирішення власних питань, пов`язаних із уникненням мобілізації. Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що наразі перебуває за кордоном у місті Брно (Чеська Республіка) з метою працевлаштування та матеріального забезпечення дитини, тому тимчасово не має можливості особисто здійснювати догляд за нею. Вона вважає, що у зв`язку з цим передача дитини на виховання бабі ОСОБА_2 є найбільш доцільною та відповідає інтересам дитини, оскільки остання має належні умови проживання, тісний зв`язок з онуком та можливість забезпечити належний догляд. У зв`язку з викладеним ОСОБА_3 просить суд прийняти відзив до розгляду та постановити рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі (а.с. 76-78 том 1).

Позиція відповідача ОСОБА_1 .
31.07.2025 відповідачем ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позову. Відповідач зазначає, що позов є безпідставним, суперечить найкращим інтересам дитини та грунтується на недоведених і надуманих обставинах. У відзиві вказується, що дитина постійно проживає разом із батьком, мати дитини ОСОБА_3 тривалий час перебуває за кордоном, а батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дитину житлом, харчуванням, медичним доглядом та вихованням. На підтвердження цього відповідач посилається на акт обстеження житлово-побутових умов, довідки органу місцевого самоврядування, характеристику, документи дошкільного закладу та медичні документи, які свідчать про належні умови проживання та розвитку дитини. Також у відзиві зазначено, що відповідач має місце роботи та дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, не має судимостей і не перебуває на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не доведено наявності підстав, передбачених статтями 164, 170 Сімейного кодексу України, для відібрання дитини, а також не надано доказів, що залишення дитини з батьком є небезпечним для її життя, здоров`я чи морального розвитку. Посилаючись на положення національного законодавства, Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ щодо захисту сімейного життя і необхідності збереження сімейних зв`язків, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. (а.с. 58-61 том 1).
12.02.2026 відповідачем ОСОБА_1 подано через підсистему «Електронний суд» письмові пояснення, у яких останній заперечує проти позову про відібрання дитини, вказуючи, що предметом доказування є наявність чи відсутність реальної загрози життю, здоров`ю або моральному розвитку дитини з його боку. Він підтверджує, що дитина фактично проживає з ним, забезпечена житлом, харчуванням, доглядом, освітою та медичним супроводом, а зміна місця проживання без доказів небезпеки суперечить її найкращим інтересам. ОСОБА_1 не перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю та родичами, приймає рішення щодо дитини з урахуванням її інтересів, не втручає дитину у сімейні конфлікти. Витрати на правничу допомогу визнає необхідними та пов`язаними зі спором. Просив суд відмовити у задоволенні позову та вирішити питання судових витрат на його користь (а.с. 235-237 том 1).

Позиція третьої особи
28.08.2025 представник ІНФОРМАЦІЯ_5 надіслав через підсистему «Електронний суд» пояснення в яких зазначає, що залучення цієї установи до участі у справі є необгрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки позивач формально зазначив її серед учасників справи, але не обгрунтував, яким чином рішення суду у справі про відібрання дитини може вплинути на права чи обов`язки цього органу. Також вказується, що в ухвалі про відкриття провадження не визначено процесуальний статус третьої особи, сторону, на якій вона бере участь, та межі її процесуальних прав і обов`язків. У зв`язку з цим представник третьої особи просить суд визнати залучення ІНФОРМАЦІЯ_6 , як третьої особи таким, що не відповідає вимогам ЦПК України, зобов`язати позивача уточнити підстави та порядок його участі у справі, а до внесення таких уточнень не здійснювати процесуальних дій, які можуть обмежувати права цієї установи (а.с. 87-88 том 1).

Судовий розгляд
Позивачка ОСОБА_2 у судових засіданнях часом раніше дала пояснення, на момент подання позову мати дитини перебувала за кордоном, а батько не забезпечував належного догляду, обмежував доступ матері та приховував інформацію про стан здоров`я дитини, яка має алергію і перебувала на стаціонарному лікуванні. Під час запитань представника відповідача вона повідомила, що сама ОСОБА_2 проживає у будинку своєї старшої доньки та старша донька (на її переконання) буде забезпечувати її та ОСОБА_4 .. Позивачка вважає, що відібрання дитини є заходом у інтересах дитини, забезпечує безпеку, харчування та догляд, а також вона буде мати вільний доступ до дитини. Вона зазначила, що батько не працює, не виконує обов`язків, перешкоджає спілкуванню і використовує дитину для власних цілей, а також допустив інциденти, що загрожують здоров`ю дитини. Вважає, що ці обставини підтверджуються медичними висновками лікаря-алерголога та випискою про стаціонарне лікування. Згодом 03.02.2026 через підсистему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи у її відсутність за участю адвоката Воронцової О.В. (а.с. 220-221 том 1). Також подала письмові пояснення якими позивачка ОСОБА_2 викладає свою позицію щодо заявлених позовних вимог у справі про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав та надає додаткові пояснення з урахуванням обставин, які виникли після подання позову. Позивач зазначає, що доводи ОСОБА_1 про те, що він самостійно виховує дитину, є безпідставними, оскільки рішення Літинського районного суду від 06.06.2025, на яке він посилався, скасоване постановою Вінницького апеляційного суду від 14.10.2025, якою відмовлено у встановленні факту самостійного виховання дитини. Також позивач вказує на факти неналежного догляду батьком за дитиною, зокрема інцидент, коли дитину було приведено до дитячого садка з високою температурою, а також на приховування від матері та бабі інформації про госпіталізацію дитини у липні 2025 року. Окрім цього, позивач зазначає про обставини, які, на її думку, свідчать про ухилення ОСОБА_1 від мобілізації та використання ним дитини для отримання відстрочки. Також наголошується, що мати дитини ОСОБА_3 у своєму відзиві повністю підтримала позовні вимоги та погодилась із необхідністю передачі дитини бабі на час її перебування за кордоном. У зв`язку з викладеним позивач просить суд долучити подані пояснення до матеріалів справи, критично оцінити доводи відповідача ОСОБА_1 , задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, відібрати малолітнього ОСОБА_4 від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати дитину на виховання позивачу, а також відмовити у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з неї витрат на правничу допомогу (а.с. 218-219 том 1).
Представник позивачки – адвокат Воронцова О.В. у судових дебатах в режимі відеоконференції зазначила позицію, якою вважає що передача дитини бабі є тимчасовим та необхідним заходом для безпеки дитини, оскільки мати перебуває за кордоном, а батько може бути мобілізований і не забезпечує належний догляд. Вважає, що баба здатна повністю доглядати дитину з цукровим діабетом і гарантувати її безпеку. Договір між батьками не є актуальним, а основна мета позову є захистити інтереси та здоров`я дитини.
Відповідачка ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась. Надіслала через підсистему «Електронний суд» заяву, якою просила розгляд справи проводити у її відсутність. Позов визнає, та просить його задовольнити (а.с. 159, 162-163 том 1).
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.
Представник відповідача – адвокат Заєць Б.В. у судовому засіданні заперечив проти позову та зазначив, що батько належним чином доглядає за дитиною, проживає у будинку в охайному стані, забезпечує необхідні умови для життя та здоров`я, що підтверджується висновками перевірок і довідками від лікаря, які свідчать, що дитина перебуває у задовільному стані. Відповідач зазначив, що батько любить сина, бабі ніяким чином не перешкоджає спілкуванню з дитиною. Представник ОСОБА_1 підкреслив, що посилання позивача на нотаріальний договір не може слугувати підставою для відібрання дитини, а надані докази позивачки є неповними або спростованими, що свідчить про спробу позивача обмежити права батька та отримати тимчасове володіння дитиною без законних підстав. Звернув увагу суду на необхідність врахування інтересів дитини, зазначивши, що задоволення позову може порушити сімейні відносини та негативно вплинути на емоційний і психологічний стан дитини. До того ж жодні факти та обставини, наведені позивачкою, не знайшли свого підтвердження у досліджених доказах. У дебатах заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що підстави для відібрання дитини відсутні, адже всі дії батька підтверджені: він має житло, роботу та доходи, дитина забезпечена та здорова відповідно до медичних документів. На відміну від цього, позивачка не надала суду жодних доказів про необхідність проживання дитини з бабою та переважне право на догляд, її пояснення залишаються лише словами. Свідки підтвердили належне виховання та догляд з боку батька. Представник відповідача наголосив, що розривати сімейні зв`язки без вагомих підстав не можна, а позов є штучним, подані витрати на судові засідання мають бути стягнені з позивачки.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області Джигун О.Л. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, зазначивши, що умови проживання дитини неодноразово перевірялися, і під час обстежень служба у справах дітей ніколи не попереджає заздалегідь про час візиту. За її словами, численні акти перевірок, складені більше ніж десять разів, підтверджують, що дитина забезпечена відповідно до віку та потреб. Представник третьої особи звернула увагу, що мати дитини виїхала за кордон, залишивши дитину під опікою батька, і не надавала належного клопотання щодо відібрання дитини. Опитування матері показало, що вона не зверталася з проханням визначити дні та години спілкування з дитиною. Під час засідань комісії батько повідомляв про відсутність перешкод у спілкуванні, тоді як поведінка баби (позивачки у справі) була емоційно неконтрольованою та виходила за межі обговорення інтересів дитини. Висновки комісії містять рекомендації досягати згоди між батьками, однак у цьому випадку згоди не було. Представник зазначила, що дитина проживає в належних умовах, матеріали справи підтверджують належне утримання та догляд, і підстав для задоволення позову немає. У судових дебатах виступила з промовою, якою заперечила проти задоволення позову. Зазначила, що дитина має можливість спілкуватися з обома батьками та перебувати під наглядом бабі. Службою здійснювалося обстеження умов проживання дитини за місцем її проживання, встановлено, що умови належні. Дитина отримує виховання та догляд. На підставі запитів до лікаря підготовлено відповідний висновок, який надано суду.
Представник третьої особи – ІНФОРМАЦІЯ_5 , до судового засідання не з`явився. Свою позицію щодо розгляду вказаної справи зазначили раніше (а.с. 87-88 том 1). 

Досліджені докази зі сторони позивача
Висновком служби у справах дітей Літинської селищної ради № 694 від 10.10.2024 підтверджується, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає з батьком у належних умовах: окрема кімната, меблі, місце для сну та дозвілля, дитина забезпечена всім необхідним, стосунки з батьком доброзичливі, батько самостійно виховує та доглядає сина. Мати проживає за кордоном (а.с. 8 зв., 165 том 1).
Довідкою Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 469 від 09.06.2025 вказується, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , і до складу її сім`ї входить дочка ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) (а.с. 10 том 1).
Згідно довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 470 від 09.06.2025 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), що проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , характеризується позитивно. Компрометуючих відомостей про неї за вказаний період не виявлено (а.с. 10 зв. том 1).
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06.06.2025 у справі № 137/1845/) суд встановив, що ОСОБА_1 самостійно виховує свого сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який проживає та перебуває на повному утриманні батька. Місце проживання дитини визначено разом із батьком за їхньою реєстрацією: АДРЕСА_2 (а.с. 14-16 том 1).
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 26.07.2024 у справі № 137/996/24 (а.с. 17 том 1) розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 05 жовтня 2022 року у Літинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районні Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №84 (а.с. 17 том 1).
Свідоцтвом про народження (а.с. 18 том 1) зазначається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Свідоцтвом про народження (а.с. 18 зв. том 1) та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 19 том 1) підтверджується наявність родинних відносин між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 , як між донькою та матір`ю.
Допитана за клопотанням сторони позивача свідок ОСОБА_7 дала покази, що знає ОСОБА_8 (доньку позивачки). Свідок не знайома із зятем. Вона спостерігала, як ОСОБА_9 привозила дитину до баби, щоб та її доглядала, іноді приїжджала сама з ОСОБА_10 . Для позивачки свідок є простою сусідкою, підтримують контакт. Свідок характеризує ОСОБА_11 як доброзичливу, приємну людину, яка може порадити та поспівчувати. Ніколи не бачила скандалів або відповідної поведінки за її участю. Дитина, коли перебувала у баби, мала приблизно 4–5 місяців, і свідок бачила, що за нею належно доглядали. У цьому році свідок дитину не бачила, про її стан та утримання їй відомо лише зі слів баби. Про психічний та емоційний стан дитини або якісь протиправні дії їй невідомо.
Від іншого свідка сторона позивача відмовилась.

Досліджені докази зі сторони відповідача – ОСОБА_3 .
Згідно виписки з амбулаторної (стаціонарної) картки хворого №2843 на ім`я, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначається про те, що він знаходився в лікарні на стаціонарному лікуванні з 11.07.2025 по 19.07.2025 з діагнозом «алергічна кропивниця» (а.с. 79 том 1).
Відповідно до нотаріального договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досягнуто чіткої домовленості щодо порядку реалізації батьківських прав, виконання батьківських обов`язків та визначення місця проживання дитини (а.с. 80 том 1).

Досліджені докази зі сторони відповідача – ОСОБА_1 .
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача ОСОБА_1 – свідок ОСОБА_12 дав покази, що відповідач у справі є його сусідом і вони проживають у одному під`їзді. ОСОБА_1 проживає з дитиною окремо від дружини, яка є в розлученні, і свідок часто бачить його з дитиною на вулиці під час прогулянок. Дитина охайна, чиста, не потребує сторонньої допомоги, випадків неналежної поведінки батька свідок не помічав. Свідок знає, що дитина відвідує дитячий садок у с. Сосни, у квартирі відповідача все в належному стані, дитина має окрему кімнату з меблями та необхідними речами. Йому невідомо про наявність хвороб дитини, свідок підтримує дружні сусідські відносини з відповідачем, проте не спілкується тісно з його колишньою дружиною. Про нотаріальну угоду між батьками свідок нічого не знає і не був присутній під час перевірок служби у справах дітей. Свідок фактично знайомий з дитиною та відповідачем і характеризує його як адекватного та нормального батька.
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача ОСОБА_1 – свідок ОСОБА_13 повідомив, що добре знає відповідача, вони давно товаришують і спілкуються. Він знає, що в сім`ї ОСОБА_14 виникли проблеми, проте причин не знає. За його спостереженнями, ОСОБА_10 вихований, охайний, за дитиною доглядає, не свариться, не вживає алкоголь. Свідок бачив, як дитину відвозили до садочка і забирали звідти, вона охайна, ситна, доглянута, забезпечена меблями, їжею та розвагами (мультфільми, телевізор). Свідок був у квартирі ОСОБА_10 два тижні тому, квартира чиста, доглянута, ремонт зроблений, алкоголь не зберігався і не вживався. Випадків неналежної поведінки батька не бачив, дитина не просила нічого зайвого, бабусю та матір у вихованні не бачив, ОСОБА_10 самостійно доглядає за дитиною. Дитина здорова, весела, хвороб не помічав, про стаціонарне лікування свідок не знає.
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї складеному 11.07.2025 службою у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради син проживає разом зі своїм батьком, квартира має чистий вигляд, дитина забезпечена усім необхідним відповідно до свого віку та потреб, батько належним чином займається вихованням сина, виховує його самостійно. На момент обстеження матері вдома не було (а.с. 55 том 1).
Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній перебуває у задовільному стані здоров`я, проходить профілактичні огляди та щеплення відповідно до календаря. Батько відповідально ставиться до здоров`я дитини, своєчасно звертається за медичною допомогою, виконує призначення лікарів, підтримує контакт із медичними працівниками. Підстав для занепокоєння щодо стану здоров`я або умов утримання Дитини не виявлено (а.с. 56 том 1).
Згідно поданих відомостей ОСОБА_1 має дохід та місце роботи, що підтверджується випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно чого є фізичною особою - підприємцем(а.с. 56 зв., 57 том 1), не має не знятої чи непогашеної судимостей, не перебуває у розшуку(а.с. 65 том 1). На обліку у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 67 том 1).
Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» зазначається дохід ОСОБА_1 (а.с. 64 том 1).
Відповідно до довідки № 915 від 22.072025 виданою Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області син ОСОБА_4 проживає разом із його батьком ОСОБА_15 у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 66 том 1).
Згідно договору про визначення часток, квартира АДРЕСА_3 перебуває у частковій власності ОСОБА_1 (а.с. 68 том 1).
Згідно характеристики виданою Літинською селищною радою 02.07.2025 № 05.01-10/68 ОСОБА_1 характеризується позитивно, у нього на утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_4 , будь-яких компрометуючих даних на нього до Літинської селищної ради не надходило (а.с. 72 том 1).

Оцінка доказів та висновки суду
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
При цьому положення вказаної Конвенції, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
У частині першій статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Основними підставами для відібрання дитини є: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо.
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
При вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до частини третьої статті 161 СК України, якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.
Таким чином, виходячи з комплексного тлумачення статей 161 та 170 СК України, суд дійшов висновку, що у випадку відібрання дитини у батька, суд, вирішуючи, кому саме передати дитину, повинен також враховувати найкращі інтереси дитини та надавати пріоритет саме другому з батьків, бабі, дідусю чи іншим родичам.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.
Докази сторони позивача – ОСОБА_2 ..
Висновок служби у справах дітей Літинської селищної ради № 694 від 10.10.2024 (а.с. 8 зв. том 1), рішення Літинського районного суду від 06.06.2025 у справі № 137/1845/24 (а.с. 14–16 том 1) та свідоцтво про народження дитини (а.с. 18 том 1) мають пряме значення для предмету позову, оскільки встановлюють фактичні умови проживання малолітнього ОСОБА_16 , родинні відносини та участь батьків у вихованні дитини. Допоміжне значення мають довідки про характеристику позивачки (а.с. 10 зв. том 1), та покази свідка ОСОБА_7 які характеризують особу позивачки, але не впливають безпосередньо на визначення місця проживання дитини та необхідність відібрання від батька та передачі бабі. 

Докази сторони відповідача – ОСОБА_3 .
Виписка з амбулаторної (стаціонарної) картки № НОМЕР_1 (а.с. 79 том 1) підтверджує стан здоров`я дитини під час лікування та стосується лише певного періоду. Нотаріальний договір між батьками про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (а.с. 80 том 1) має допоміжне значення, оскільки фіксує домовленості сторін.

Докази сторони відповідача – ОСОБА_1 .
Покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 акт обстеження житлово-побутових умов від 11.07.2025 (а.с. 55 том 1), виписка з медичної картки (а.с. 56 том 1), довідки про дохід, роботу, банківські документи, відсутність судимостей та стан на обліках (а.с. 56 зв., 57, 65, 67 том 1), довідка Літинської селищної ради № 915 (а.с. 66 том 1), договір про часткову власність квартири (а.с. 68 том 1) та характеристика № 05.01-10/68 (а.с. 72 том 1) безпосередньо підтверджують умови проживання, стан здоров`я та належний догляд за дитиною. Документи про доходи, власність та характеристика - підтверджують спроможність батька забезпечити дитину та позитивну характеристику батька.
Таким чином судом встановлено усі обставини справи та враховано наявні докази. Зокрема, акт обстеження матеріально-побутових умов від 10.10.2024 (наданого позивачкою) підтверджує, що на момент звернення до суду малолітній ОСОБА_5 проживає з батьком у належних умовах, забезпечений усім необхідним для свого віку та розвитку, а його безпека, здоров`я та моральний розвиток не перебувають під загрозою.
Крім того суд зазначає, що надані позивачкою докази не підтверджують наявності будь-якої загрози життю, здоров`ю чи моральному розвитку малолітнього ОСОБА_4 . Твердження позивачки мають оціночний характер і не є належними та допустимими доказами на підтвердження негативних змін у поведінці відповідача ОСОБА_1 . У матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про неналежне або безвідповідальне ставлення ОСОБА_1 до дитини, а також відсутні факти зміни його поведінки, які могли б загрожувати безпеці, здоров`ю чи розвитку малолітнього ОСОБА_4 .. Навпаки, акт обстеження матеріально-побутових умов від 10.10.2024 та покази свідків підтверджують, що ОСОБА_1 забезпечує дитині належні житлові умови, харчування, догляд та виховання, створює стабільне та безпечне середовище, а стосунки між батьком і сином є доброзичливими. Таким чином, наведені позивачкою докази не мають достатньої сили для обгрунтування висновку про необхідність відібрання малолітнього ОСОБА_4 та необхідність передання бабі ОСОБА_2 .
Щодо позиції позивачки ОСОБА_2 , суд відзначає, що вона не надала належних доказів про наявність у неї власного доходу або житлових умов, достатніх для утримання дитини. Усі твердження про те, що дитині буде краще з нею, носять суб`єктивний характер і не підтверджуються об`єктивними фактами. Крім того, посилання на можливу мобілізацію ОСОБА_1 як підставу для зміни місця проживання дитини є безпідставними та не мають доказового значення.
Суд звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_3 фактично визнала позов, однак це визнання не може автоматично тлумачитися як підстава для задоволення позову в порядку статті 206 ЦПК України. Зокрема, шлюб між відповідачами розірвано, а сама відповідачка наразі перебуває за кордоном і не бере безпосередньої участі у вихованні дитини. Визнання позову в таких обставинах може носити декларативний характер і не свідчить про наявність реальної загрози для життя, здоров`я чи морального розвитку малолітнього, а також не свідчить про необхідність примусового застосування заходів зазначених у позовних вимогах. Суд вважає, що такі дії відповідачки можуть бути результатом процесуальної стратегії або впливу представника позивача, що підтверджує можливу маніпуляцію щодо юридичних позицій. Відповідно, визнання позову не є самостійною підставою для ухвалення рішення.
Таким чином, наведені позивачкою ОСОБА_2 та її представником аргументи не мають достатньої сили для обгрунтування висновку про необхідність відібрання дитини та передання її ОСОБА_2 .

Щодо судових витрат
Щодо вимоги відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. суд зазначає наступне.
За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.
На підтвердження понесених витрат представником відповідача Мороза Д.В. надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 50 зв. том 1), ордер (а.с. 51 том 1), договір про надання правничої допомоги (а.с. 52 том 1), квитанцію до прибуткового касового ордеру (а.с. 54 том 1).
За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
За вказаних підстав, враховуючи відсутність заперечень відповідачки, суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь відповідача ОСОБА_1 20 000,00 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Оскільки позивачці відмовлено у задоволенні позову, підстав для стягнення компенсації судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-82, 133, 141, 258-265, 268, 354 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
В задоволені позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_4 , жительки АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 20 000,00 (двадцять тисяч) грн. у відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
  Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.