Дата документу 17.03.2026 Справа № 314/2087/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 314/2087/25 
Провадження №22-ц/807/543/26 
Головуючий в 1-й інстанції – Швець О.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З.,	
секретар	Волчанова І.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2025 року, ухвалене у м. Вільнянськ (повний текст рішення складено 05 грудня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізького району Запорізької області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем до часу відкриття спадщини, встановлення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем до часу відкриття спадщини, встановлення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15 травня 2015 року. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельних ділянок. Спадкоємці першої черги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зверталися за оформленням спадкового майна, але їм було відмовлено, таким чином позивач є єдиним спадкоємцем п`ятої черги після смерті дідуся, у зв`язку з чим він 30.04.2025 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою №143/02-14/57-2023 від 02.05.2025 нотаріусом відмовлено у видачі спадщини з приводу того, що позивач не був зареєстрований на момент смерті спадкодавця з ним за однією адресою, у зв`язку з чим рекомендовано продовжити термін на прийняття спадщини в судовому порядку, у зв`язку з викладеним, позивач просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 з квітня 2015 року по теперішній час та встановити йому додатковий строк на прийняття спадщини терміном в один місяць.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Вільнянського району Запорізької області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, до часу відкриття спадщини, встановлення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини – відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що висновки суду першої інстанції протирічать один одному, а обґрунтування наведені у рішенні не стосуються позовних вимог. При цьому вимоги позову підтверджені належними доказами.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15.05.2015 Виконавчим комітетом Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,55 га, розташованої на території Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, а також земельної ділянки площею 5,4866 га, кадастровий номер 2321585600:02:004:0083, розташованої на території Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Заповітів ОСОБА_2 не залишив, тому спадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, має здійснюватися за законом.

У встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , жоден зі спадкоємців не звертався.

03.10.2023 до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Тиханської С.Я. із заявою про прийняття спадщини, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , звернулась дочка померлого – ОСОБА_3 , що підтверджується її відповідною заявою у фотокопії спадкової справи № 57/2023, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

Разом з тим, як вбачається з копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2023 за № 264/02-14/57-2023, приватний нотаріус відмовила ОСОБА_3 у оформленні спадщини та у видачі свідоцтва на спадщину за законом на вказане вище спадкове майно, у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У подальшому ОСОБА_3 звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.02.2024 у цивільній справі № 314/4983/23, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 16.07.2024, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, ОСОБА_3 вважається такою, що не прийняла спадщину.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є онуком померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , про що свідчать копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого 08.02.1985 Новогупалівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, матір`ю якого записано ОСОБА_5 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , виданого 18.05.1965 Новогупалівською сільською радою, батьком якої записаний ОСОБА_2 , а також витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00041629053, згідно з яким 09.02.1985 ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6 , після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_7 . Отже, в силу вимог ст. 1265 ЦК України, позивач відноситься до п`ятої черги спадкоємців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що прийняв спадщину фактом спільного постійного проживання зі спадкодавцем у відповідності до вимог цивільного законодавства.

З довідки Виконавчого комітету Вільнянської міської ради № 313 від 02.10.2023, яка міститься у матеріалах цивільної справи, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 був зареєстрований в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 28.01.1997 по день смерті. На день смерті в будинку був зареєстрований один.

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 11, складеного 01.03.2024 Виконавчим комітетом Вільнянської міської ради, зі слів свідків ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2015 року і проживає за вказаною адресою до теперішнього часу.

Разом з тим, суд критично поставився до наданого акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, оскільки він не містить жодного підтвердження факту постійного проживання позивача ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини. Крім того, суд критично поставився до показів свідків з приводу обставин цієї справи, а також акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї учасниками складення та підписання якого, в тому числі, були свідки по цій справі з огляду на наступне. Так, враховуючи приписи підпункту 3.22 пункту З глави 10 розділу II Порядку на підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, спадкоємець надає паспорт з відміткою про реєстрацію його місця проживання разом зі спадкодавцем. У разі відсутності цього доказу доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Орган місцевого самоврядування – Виконавчий комітет Вільнянської міської ради не підтвердив факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем.

Щодо заявлених позовних вимог в частині встановлення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини, судом встановлено, що 02.05.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Тиханської С.Я. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом (ст.1265 ЦК України) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні вимог позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подав, на момент смерті ОСОБА_2 разом із ним не проживав, а тому пропустив строк для прийняття спадщини, що також підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріуса Тиханської С.Я. Наведені позивачем причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не є поважними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Жодних доказів звернення позивача протягом строку для прийняття спадщини до нотаріуса та отримання роз`яснення щодо неможливості подачі ним заяви про прийняття спадщини в зв`язку з перебуванням на розгляді в судах справ щодо спірного мана, суду не надано. Таким чином, позивач не вчиняв жодних дій щодо прийняття спадщини не лише під час строку для її прийняття, а й протягом тривалого часу після його закінчення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважуючи на таке.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15.05.2015 Виконавчим комітетом Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1265 ЦК України встановлено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Заповітів ОСОБА_2 не залишив, тому спадкування після його смерті, має здійснюватися за законом.

ОСОБА_1 є онуком померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , і в силу вимог ст. 1265 ЦК України, позивач відноситься до п`ятої черги спадкоємців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

02.05.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Тиханської С.Я. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом (ст.1265 ЦК України) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 .

З довідки Виконавчого комітету Вільнянської міської ради № 313 від 02.10.2023, яка міститься у матеріалах цивільної справи, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 був зареєстрований в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 28.01.1997 по день смерті. На день смерті в будинку був зареєстрований один.

Позивач не був на час відкриття спадщини зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем. Докази надані позивачем на підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем не доводять в повній мірі такого факту, зважуючи також і на те, що складені вони через дев`ять років після смерті спадкодавця, зі слів сусідів і не є переконливими при оцінці їх в сукупності з іншими доказами. 

Щодо заявлених позовних вимог в частині встановлення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини, то наведені позивачем причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не є поважними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19 березня 2026 року.

Головуючий С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков